В.В.Голобородько, І.С.Голобородько, Н.М.Чуянова

ОЛЕКСАНДРІЙСЬКИЙ

РАЙОН: пам’ять століть

Знаменні і пам’ятні

дати на 2015 рік

63.3(4УКР-4КІР-5ОЛЕКС)

Г 61

Голобородько, В. В.

Олександрійський район: пам’ять століть. Знаменні і

пам’ятні дати на 2015 рік / В. В. Голобородько, І. С. Го-

лобородько, Н. М. Чуянова .- Олександрія, 2014 .- 29 с.

В брошурі зібрано і систематизовано історико-краєз-

навчі матеріали Олександрійського району: події, факти,

розповіді про видатних людей.

Для широкого кола читачів.

ВІД УПОРЯДНИКІВ

Шановні жителі Олександрійського району, земляки,

яких доля розкидала по різних куточках України та світу!

В непростий час ми пропонуємо всім нам згадати і

утвердити наше горде звання – жителів Олександрійсько-

го краю. Ми хочемо збирати у одне видання щороку зна-

менні та пам’ятні дати, щоб нагадати всім нам, в якому

благословенному краї ми живемо. Це підкреслить нашим

нащадкам, нам самим, що поруч з нами жили і творили,

захищали землю і виборювали незалежність чимало па-

тріотів рідного краю, чиїм місцем народження є Олексан-

дрійський район.

Упорядники календаря пропонують виходити з наступ-

них головних критеріїв відбору та подання інформації.

Перше – територіальне визначення місця народження

чи події повинні співпадати з нинішніми кордонами Олек-

сандрійського району. Це буде коректною позицією з ог-

ляду на історико-краєзнавчий аспект осмислення фактів і

подій інших регіонів.

Друге – оскільки визначених на державному рівні кри-

теріїв віднесення визначних подій до пам’ятних не затвер-

джено, ми пропонуємо послуговуватись традиційним ви-

значенням важливості дати, починаючи відлік будь-якої

події з 50-літньої давнини. Потім подія може мати крат-

ність 5. Виключення ми усвідомлено зробили для героїв

нашого часу, які віддали у 2014 році своє життя за свободу

і незалежність України, які є вихідцями з Олександрій-

ського району. Про ці імена та долі цих людей не могли не

згадати та не вести вже сьогодні сумний мартиролог геро-

їчних і трагічних подій, свідками яких ми, на жаль, є.

3

Третє – ми не вважаємо перелік визначених, віднайде-

них упорядниками визначних для Олександрійського ра-

йону дат і подій вичерпним. І закликаємо усіх патріотів

краю, усіх людей, кому не байдужа доля рідної землі, хто

долучається до нашого бажання створити літопис видат-

них подій і особистостей Олександрійщини, спільно сфор-

мувати наступне видання. Слава Україні!

Упорядники:

В.В.Голобородько

(краєзнавче дослідження)

І.С.Голобородько

(методичне і бібліографічне упорядкування)

Н.М.Чуянова

(методичне упорядкування, загальне редагування)

4

ГЕРОЇ ОЛЕКСАНДРІЙСЬКОГО РАЙОНУ,

ЩО ЗАГИНУЛИ У 2014 РОЦІ –

НА ПОЧАТКУ 2015 РОКУ

ПІД ЧАС ПРОВЕДЕННЯ

АНТИТЕРОРИСТИЧНОЇ ОПЕРАЦІЇ

НА СХОДІ УКРАЇНИ

Танковський

Євген Анатолійович

Народився 11 грудня 1979 року

в селищі Приютівка Олександрій-

ського району.

Загинув 8 серпня 2014 року

Старший лейтенант, коман-

дир взводу 25-ої окремої повітря-

но-десантної бригади.

Загинув від міни під Торезом

(Донецька область) під час виходу з оточення.

Указом Президента України № 873/2014 від 14 листо-

пада 2014 року, «за особисту мужність і героїзм, виявлені

у захисті державного суверенітету та територіальної ціліс-

ності України, вірність військовій присязі», нагороджений

орденом Богдана Хмельницького III ступеня.

Козенко

Олександр Сергійович

Народився 6 листопада 1989

року в місті Олександрії. Був ак-

тивним учасником хореографіч-

ного колективу Олександрійсько-

го районного будинку культури

5

«Авантюрин», талановитим майстром танцювального

мистецтва.

Загинув 14 вересня 2014 року.

Солдат, кулеметник 11-ого батальйону територіальної

оборони «Київська Русь».

Загинув близько 21-ї години 14 вересня під час обстрі-

лу російськими бойовиками блокпосту в селищі Чорнухи-

не Луганської області неподалік Дебальцевого.

Озеров

Максим Петрович

Народився 1988 року, в селищі

Нова Прага.

Загинув 26 вересня 2014 року

в селі Малоорлівка Шахтарського

району Донецької області.

Молодший сержант, військо-

вослужбовець за контрактом вій-

ськової частини А-3435

169-й навчальний центр.

Загинув в ніч з 26 на 27 вересня під час обстрілу теро-

ристами блок-посту підрозділу українських військ з РСЗВ

«Град», гранатометів, мінометів і танків.

Лупаіна

Олександр Григорович

Народився 29 грудня 1980

року в селі Бутівське Олексан-

дрійського району.

Загинув 19 грудня 2014 року в

місті Волноваха Донецької області.

6

Солдат сапер 3-ого окремого танкового батальйону

«Звіробій».

Ввечері 19 грудня 2014 р. поблизу міста Волноваха гру-

па саперів виїхала на розмінування об’єкта. При виконан-

ні бойового завдання група потрапила під обстріл, Олек-

сандр загинув від смертельного кульового поранення.

Костюк

Віталій Володимирович

Народився 4 серпня 1976 року

в селі Косівка Олександрійського

району.

Помер від отриманих ран 16

січня 2015 року.

Брав участь у захисті Доне-

цького аеропорту, звідки 8 січня потрапив у госпіталь.

Пойда

Артем Володимирович

Народився 1994 року. Житель

селища Нова Прага.

Молодший сержант, вогнемет-

ник 17-го окремого мотопіхотного

батальйону.

Загинув 21 січня 2015 року.

Того дня о 7 ранку терористи

намагалися здійснити прорив обо-

ронних укріплень опорного пункту під Горлівкою. Артем

своєчасно виявив мікроавтобус з 12 сепаратистами, проя-

вив мужність та сміливість і вогнеметом його знешкодив,

але сам загинув під час бою.

7

ЗНАМЕННІ І ПАМ’ЯТНІ ДАТИ

ОЛЕКСАНДРІЙСЬКОГО РАЙОНУ 2015 РОКУ

240 років тому (1775 рік) – річниця утворення пер-

шого Олександрійського повіту, призначення пові-

тового центру в нинішнє місто Олександрію під час

розформування Єлисаветградської провінції у складі

Російської імперії.

У 1775 році у зв’язку з поділом провінцій Російської

імперії на повіти на території колишньої Єлизаветград-

ської провінції виник Олександрійський повіт.

Верменич Я.В., Скляренко Є.М. ОЛЕКСАНДРІЯ [Елек-

тронний ресурс] // Енциклопедія історії України: Т. 7:

Мі-О / Редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України.-

Інститут історії України. - К.: В-во «Наукова думка»,

2010. - 728 с.: іл.- Режим доступу: http://www.history.org.

ua/?termin=Oleksandriia_mst/- Назва з екрану.

230 років тому (1785 рік) в селі Протопопівка спо-

руджено дерев’яну Троїцьку церкву, одну з найдавні-

ших культових споруд нинішнього Олександрійського

району. До нашого часу ні її описи, ні її фрагменти не

збереглись.

Про цю подію так розповідає дослідник минулого

краю Василь Нікіфоров у своєму нарисі «Селище Прото-

попівка», коротко викладаючи історію виникнення насе-

леного пункту: «Воно [селище Протопопівка - упорядни-

ки] розташоване на річці Інгулець при впадінні в неї річки

8

Великої Березівки. До прибуття сюди сербів [створення

військових поселень Нової Сербії імперським урядом -

упорядники], в цьому красивому куточку знаходився хутір

Сорочинського протопопа Григорія Горковського, який в

той же час мав у Києві на Подолі будинок, біля Іллінської

церкви, в сусідстві сотника Павла Гудими. У 1750 Власів-

ський сотник доповідав, що з 21 на 22 лютого гайдама-

ки напали на карантин, влаштований з нагоди повальної

хвороби над Інгульцем, в урочищі поблизу хутора про-

топопа Сорочинського Григорія Горковського, причому

козаків перев’язали, а коней викрали, забравши і зброю.

При входженні в Задніпровську Україну сербів, тут поселе-

на була 13-та рота Пандурського (піхотного) полку в 1752

році. При цьому рота ця отримала й іншу назву сербську

«Вараждин». Тут до речі варто зазначити, що Хорват [ке-

рівник Новосербських поселень - упорядники] всім ротах,

крім номерних, давав і іменні назви сербські на пам’ять

ті населенні місця в Австрії, де колись вони мешкали…

1760, 23 липня дня, Криловський протопоп Симеон Пе-

тров Брейко доповідав Гервасію, єпископу Переяслав-

ському і Бориспільському, що підполковник Іван Хорват і

піхотного Пандурського полку 13 роти шанца Вараждина

прапорщик Лазар Іович «з ротними військовослужбовця-

ми та іншими селянами» бажають влаштувати церкву в

ім’я Живоначальної Трійці для чого і заготовили дерево;

дворів тут 30, тому просить благословення на закладку

церкви. Закладка зазначеної церкви відбулася 10 вересня

1760, її справив протопоп Криловський Симеон Петров.

При перетворенні в 1764 році пандурів у гусари, Вараж-

дин залишився 13 ротою Жовтого гусарського полку. У

1785 р побудована нова дерев’яна церква».

9

Никифоров, В.Н. Материалы для истории возникно-

вения церквей в Александрийском уезде Херсонской губер-

нии [Текст] / В.Н. Никифоров // Записки Императорского

Одесского общес-тва истории и древностей. – Т. ХХVІІ –

Одесса: Типография «Экономическая», 1907. – [Раздел] ІІ:

Материалы. – С. 1 – 56. – Из содержания: Селение Про-

топоповка. – С. 6-7.

230 років тому (1785 рік) в селищі Нова Прага (тоді

- містечко Петриківка) було засновано власний орган

місцевого самоврядування - ратушу.

Про цю історичну подію повідомляє краєзнавець Ва-

силій Нікіфоров у своїй праці з дослідження історії Нової

Праги. Дослідник пояснює причину виникнення власно-

го органу влади бурхливим розвитком містечка внаслідок

відкриття нового транспортного шляху через Кременчук

до Херсону.

«У 1787 році в містечку Петриківці, враховуючи обидва

приходи, було лише поселян чоловічої статі 1356 душ. Коли

будувалося місто Херсон з фортецею і церквою, тоді від

Кременчука проведений був поштовий тракт через містеч-

ко Петриківку, яке від цього отримало велике пожвавлення.

Так як в містечку Петриківці було чимало різночинців, то

через це в 1785 році заснована тут ратуша, що існувала до

1864 року, коли перейменована була в посадську управу»,

- зазначає В.Нікіфоров.

Никифоров, В.Н. Материалы для истории возникно-

вения церквей в Александрийском уезде Херсонской губер-

нии [Текст] / В.Н. Никифоров // Записки Императорского

10

Одесского общест-ва истории и древностей. – Т. ХХVІІ –

Одесса: Типография «Экономическая», 1907. – [Раздел] ІІ:

Материалы. – С. 1 – 56. – Из содержания: Селение Мошо-

рино. – С. 1-6; Селение Протопоповка. – С. 6-7; Диковка. –

С. 8-10; Местечко Дмитровка. – С. 10-13; Субботцы. – С.

13-15; Сентов. – С. 15-17; Вершац. – С. 18-20; Пантазие-

вка. – С. 20-22; Посад Новая Прага. – С. 22-41.

170 років з дня народження (5 травня 1845 рік) го-

лови Олександрійської земської повітової управи, зем-

ського діяча Миколи Івановича Зерваницького (пра-

цював на посаді з 1877 по 1903 рік).

У 1871 році обраний гласним Олександрійського пові-

тового земського зібрання.

Був головою з’їзду мирових суддів Олександрійського

повіту, повітовим предводителем дворянства.

З 1877 р. і до самої смерті – голова Олександрійської

повітової земської управи, директор Олександрійського

тюремного відділення.

Особливо значними є його заслуги у розвитку народної

освіти й медицини. Зокрема, дякуючи йому Олександрій-

ський повіт прославився тим, що одним з перших у Ро-

сійській імперії забезпечив народні читання «чарівними»

ліхтарями з «туманними» картинками. У 1902 р. народні

читання з тіньовими картинками проводились у 87 школах

Олександрійського повіту. Було влаштовано 378 читань,

які відвідало понад 27 тисяч учнів.

Про популярність Зерваницького свідчить той факт, що

на його похорон у село Пустельникове зібралося кілька

тисяч селян. Олександрійське земство мало намір з метою

11

увічнення пам’яті Зерваницького спорудити йому пам’ят-

ник від земства та відкрити в Олександрії ремісничо-гра-

мотне училище його імені. У прощальному слові підкрес-

лювалось: «Він протягом 33 років стояв на сторожі роз-

витку всіх галузей земського господарства і завдяки йому

Олександрійське земство зайняло одне з перших місць в

губернії рівнем медицини. Рівень справи народної освіти

створила славу повіту не тільки в губернії, а й далеко за її

межами».

Помер Микола Іванович у Москві, але похований на

батьківщині.

Босько В. Історичний календар Кіровоградщини на

2007 рік. Люди. Події. Факти /В. Босько - Кіровоград:-

Центр.-Укр.вид-во, 2006.- С.126

Босько В.М. Історичний календар Кіровоградщини на

2010 рік. Люди. Події.Факти /В. Босько.- Кіровоград:-

Центр.-Укр.вид-во,2009-с.73

Босько В. Найвидатніші діячі Олександрійського по-

вітового земства: Іван Горонович, Микола Зерваницький,

Семен Пишчевич та інші / Володимир Босько // Народне

слово. - 2012. – 11 травня. - С. 6, 7.

Веселовский Борис Борисович. История земства за со-

рок лет/ Борис Веселовский .- Санкт-Петербург : Изд-во

О. Н. Поповой , 1909-1911 .- т.3.-с.219

Николай Иванович Зерваницкий (Некролог) // Сборник

Херсонского земства . – 1903. - № 5. – с. 286-289

165 років з дня народження Попільницького Олек-

сія Захаровича (12 лютого 1850 року), історика, бібліо-

філа, педагога і громадського діяча.

12

О.Попільницький народився в містечку Нова Прага

Олександрійського повіту в сім’ї псаломщика. Отримав

вищу юридичну освіту в Новоросійському університеті

міста Одеса. Мав приватну педагогічну практику в різних

містах Російської імперії, в тому числі в Олександрійсько-

му повіті, а також в Швейцарії. Його дослідження щодо

ліквідації кріпосного права ввійшли до класичних дослі-

джень з цього питання. Був заарештованим за підозрою у

співпраці з революційною організацією «народників».

Наприкінці життя працював на батьківщині - у Новій

Празі (1915-1929 р.р.)

Зібрав унікальну бібліотеку, частина якої, а також його

архів, у 1929 році збагатили фонди Всенародної бібліоте-

ки України, нині книжкові фонди Національної бібліотеки

України імені В.І.Вернадського.

Архів Попільницького містить крім наукових видань і

унікальні краєзнавчі матеріали про наш край.

У 2009 році за сприяння відомого новопразького краєз-

навця Федіра Плотніра у Києві видано книгу про життя і

діяльність О.Попільницького «Бібліотека та архів Олексія

Захаровича Попільницького» за авторством Л.М.Дениско.

Босько В.М. Історичний календар Кіровоградщини на

2010 рік. Люди.Події.Факти.-Кіровоград: Центрально-У-

країнське видавництво, 2009.-С.49.

Дениско Л.М. Бібліотека та архів Олексія Захаровича

Попільницького. – К., 2009. – С.3-32.

Кохан А. І. Олекса Захарович Попільницький [Текст] /

А. І. Кохан // Ленінський прапор.- 1982. – 19 лютого.- С.3

Кохан А. И. Книга про нашого земляка [Текст] / А. И.

Кохан // Сільський вісник. - 2009. - 29 травня. - С. 6

13

Кохан А. І. В архіві Енгельса — праця нашого земляка

[Текст] / А. І. Кохан // Ленінський прапор.- 1967. – 17 ли-

стопада. - С.4

165 років з дня народження дослідника минулого

Олександрійщини, українського фольклориста і етно-

графа Бессараба Івана Венедиктовича.

З 80-их років 19 століття до 1916 року жив і працював

вчителем у Новій Празі Олександрійського району. Протя-

гом 30 років збирав та упорядковував народні пісні, леген-

ди, приказки, прикмети, дитячий фольклор, описав бага-

то народних звичаїв і обрядів, які зібрав та опублікував у

книзі «Материалы для этнографии Херсонской губернии»

(1916), досліджував питання культурних взаємин росіян,

українців, білорусів та поляків.

Згадувані «Материалы…» були зібрані на території

Олександрійського повіту, зокрема у Новій Празі, про що

зазначав сам автор у передмові до видання. Книги з ет-

нографії увійшли до золотого фонду етнографічних дослі-

джень України.

Кохан А.І І.В.Бессараба – етнограф, фольклорист,

учитель [Текст] / А.Кохан // Ленінський прапор. - 1971. –

13 листопада.

160 років тому (1855 рік) Олександрія виконувала

тимчасово функції губернського центру Херсонщини.

Через військовий стан Херсону, губернського міста,

в Олександрії були розміщені найголовніші державні

установи, судові органи влади.

14

«З жовтня 1855 і до половини серпня наступного року,

з нагоди військових обставин міста Херсону, в Олексан-

дрії знаходилися: губернське правління, кримінальна, гро-

мадянська і державного майна палати, приказ громадсько-

го піклування, лікарська управа, совісний суд, депутатське

зібрання, канцелярське і сирітське училище; казенна пала-

та була в Олександрії тільки два місяці. З прибуттям хер-

сонців, як головних і численних споживачів (порівнюючи

звісно з Олександрією), ринок наш разом подорожчав і

утримав ціни майже однакові і по теперішній час [початок

XX століття – упорядники]; між тим до прибуття херсон-

ців, Олександрія славилася своєю дешевизною товарів»,

- розповідає краєзнавець Василь Нікіфоров.

Никифоров, В.Н. Описание прихода, принадлежащего

соборной Успенской церкви уездного города Александрии

Херсонской губернии [Текст] / В.Н. Никифоров // Херсонские

епархиальные ведомости. – 1873. – № 17, 1сентября; прибав-

ление. – С. 488 – 510. – Содержание: Общий исторический

очерк местности, в которой находится приход, приписан-

ный к Успенскому собору г. Александрии. – С. 488 – 491.

155 років (1860 рік) з дня народження Борисова Ми-

коли Івановича, земського статистика, громадського

діяча.

Працював статистиком Олександрійського повітового

земства, друкував статті у часописах «По морю и суше»,

«Сборнике Херсонского земства». Уклав унікальне джере-

ло з вивчення земської справи - «Систематический свод

постановлений Александрийского уездного земского со-

15

брания с 1865 по 1888 годы». Автор сільськогосподарських

бюлетенів по Олександрійському повіту, автор праць з

сільськогосподарської та освітянської тематики: «Сель-

скохозяйственный обзор по Александрийскому уезду за

1889-1890 год», «Опыт шелководства в Александрийском

уезде Херсонской губернии», «Волшебный фонарь в на-

родной школе. По данным Александрийского уездного

земства за 1889-1895 г.г.».

150 років з дня проведення (1865 рік) перших зем-

ських зборів Олександрійського повіту, органу місце-

вого самоврядування.

Про початок земської діяльності на Олександрійщині

розповідає В.Нікіфоров: «На початку 1865 року введено

тут земські установи. Гласних на повіт належить мати 76.

У квітні 1869 введено судово-мировий інститут… Перший

склад Олександрійської повітової земської управи був на-

ступний: голова, кандидат прав І.І.Горонович та члени: ко-

лезький радник Ілля Олександрович Петкович, майор Єв-

ген Васильович Левшин, штатський ротмістр І. З. Колес-

ников, поручик Петро Михайлович Агєєв і купець Андрій

Іванович Клейменов». Олександрійське повітове земство

було одним з активніших у Херсонській губернії, мало чи-

мало видатних земських діячів, опікувалось будівництвом

і ремонтом земських лікарень, шкіл, доріг, мостів. Земське

зібрання та управа стали осередком формування місцевого

органу влади, який мав прогресивні погляди.

Никифоров, В.Н. Очерки Александрийского уезда Хер-

сонской губернии [Текст] / В.Н. Никифоров // Херсонские

16

епархиальные ведомости. – 1876. – № 22, 15 ноября; при-

бавлен. – С. 394 – 410; № 23, 1 декабря; прибавления – С.

427 - 460; № 24, 15 декабря; прибавления – С. 165 - 202;

1878. – № 18, 15 сентября; прибавления. – С. 535 – 539; №

19, 1 октября; прибавления. – С. 568-579; № 20, 15 октя-

бря; прибавления. – С. 603 – 615.

105 років з дня народження Логвина Григорія Ни-

коновича (1910), українського мистецтвознавця, до-

слідника стародруків.

Народився в селі Косівка Олександрійського району 22

травня 1910 року в заможній і освіченій селянській роди-

ні. Як згадував дослідник, від матері отримав розвинене

емоційне відчуття, а від батька — любов до порядку, від-

повідальність за свої вчинки й незалежний характер.

У 1926 р. закінчив семирічну школу в Олександрії, а в

1929 — сільськогосподарську профшколу в селі Шамівка,

після якої працював головним агротехніком, заступником

голови і навіть головою колгоспу у селі Дмитрівка. З 1931

року – навчається та працює за межами Кіровоградщини.

Доктор мистецтвознавства, автор численних мисте-

цтвознавчих видань.

Помер 7 березня 2001 року.

Твори Г. Логвина

«Чигирин. Суботів. Архітектурно-історичний нарис» (1954),

«Киево-Печерская лавра» (1958),

«Киев» (1960, 1967, 1982),

«Украинское искусство Х-ХVІІІ вв.» (1963),

«Чернигов. Новгород-Сиверский. Глухов. Путивль»

(1965, 1980),

17

«По Україні. Стародавні мистецькі пам’ятки» (1968),

альбом «Софія Київська» (1971; «З глибин. Давня

книжкова мініатюра ХІ-ХVІІІ століть» (1974, 1977),

«Украинские Карпаты» (1973),

«Український середньовічний живопис» (1976),

довідник-путівник «Украина и Молдавия» (1982, 1987),

«З глибин. Гравюри українських стародруків ХVІ-

ХVІІІ ст.» (1990) та ін.

Літературний словник Кіровоградщини.- Кіровоград:

Кіровоградське державне видавництво, 1995. – С.61

Енциклопедія історії України: Т. 6: Ла-Мі / Редкол.: В.

А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії

України. - К.: В-во «Наукова думка», 2009. - 790 с.: іл.

Кохан А. І. Шевченківські лауреати з Олександрійщини

[Текст] / А. І. Кохан // Олександрійський тиждень. - 2007.

- 7 червня. - С.2

Лауреатами Шевченківської премії які пов’язані з

Олександрією стали Євдокія Колесник, Григорій Логвин,

Борис Нечерда, Іван Литовченко.

Кохан А. І. Шевченківський лауреат з Косівки [Текст]

/ А. І. Кохан // Сільський вісник. - 2005. - 29 жовтня. - С. 3

105 років з дня народження (19 квітня, за іншими

даними 30 травня 1910 року) Жежері Олександра Юхи-

мовича – Героя Радянського Союзу.

Олександр Жежеря народився у с. Ворошилівка (тепер

с.Олександрівка) Олександрійського району в сім’ї селя-

нина - бідняка, українець. До війни працював пасічником,

18

обирався до складу правління колгоспу в рідному селі.

Учасник ВВВ. На фронті – із січня 1944 р. Гвардії сержант,

командир кулеметного розрахунку. Відзначився у боях за

визволення Кіровоградщини, при форсуванні Південного

Бугу і Дністра, на Сандомирському плацдармі. Особисто

знищив 600 гітлерівців.

Загинув у бою 1944р. у Польщі. Похований у польсько-

му селі Конемлоти Келецького воєводства. 13 вересня 1944

року гвардії сержант Жежеря О.Ю. посмертно удостоєний

звання Героя Радянського Союзу.

У польському місті Ченстохові, при визволенні якого

загинув кулеметник, встановлено пам’ятник герою. Куле-

мет, на якому викарбувано ім’я Жежері, експонується в од-

ному із залів Центрального музею Збройних Сил СРСР у

Москві.

У 1957 р. на честь земляка односельці назвали його

рідне село Олександрівкою.

Герои Советского Союза: краткий биографический

словарь в 2 т. / Т.:1 Абаев-Любичев. –М: Воениздат, 1987.

– с.498

105 років з дня народження (13 листопада 1910 року)

Захарченка Михайла Дмитровича, Героя Радянського

Союзу.

Народився у с.Червоно-Венедиктівка (тепер с.Ялинів-

ка) Олександрійського району в селянській сім’ї, украї-

нець. Семирічку закінчив у 1925 р. у Червоній Кам’янці.

Навчався у Шамівській сільськогосподарській профшколі

(до 1928). У 1930 закінчив Качинське авіаучилище льотчи-

19

ків. Учасник ВВВ. На фронт і з липня 1941 р. Війну з фа-

шистами почав командиром ескадрильї, закінчив – коман-

диром авіаполку. Воював на різних фронтах у складі 15 - ї

та 17 - ї повітряних армій. На штурмовику ІЛ-2 особисто

здійснив 64 бойових вильоти. Полк під його командуван-

ням здійснив 5309 вильотів на штурмування ворожих по-

зицій, знищив 91 літак, багато танків та гармат.

Відзначений орденами Леніна, Червоного Прапора,

Олександра Невського та Вітчизняної війни І ступеня,

трьома орденами Червоної Зірки.

18 серпня 1945 р. полковнику Захарченку М.Д. присво-

єно звання Героя Радянського Союзу. В 1951 р. закінчив

Військово-повітряну академію. Із 31 травня 1954–гене-

рал-майор авіації.

Після війни командував авіачастиною, був начальни-

ком авіаційного училища. Жив у Києві. Помер 24.04.1983

року.

Похований у Києві на Байковому кладовищі.

Герои Советского Союза: краткий биографический

словарь в 2 т. / Т.:1 Абаев-Любичев. –М: Воениздат, 1987.

– С.537

105 років з дня народження (10 вересня 1910 року)

Чередниченка Івана Антоновича, Героя Радянського

Союзу.

Народився у селі Піщаний Брід Олександрійського ра-

йону, українець.

Навчався у рідному селі, працював у кам’яному кар’є-

рі. Із 1933 р. жив у Ленінграді, потім у Іваново-Вознесен-

20

ську. Призваний до лав Червоної Армії, служив на Дале-

кому Сході. Закінчив військово-політичні курси, був полі-

труком.

Учасник ВВВ. Воював на Південно-Західному, Брян-

ському, Центральному, 1-му і 2-му Білоруських фронтах.

Визволяв Україну, Білорусію, Прибалтику, Польщу.

Відзначився під час прориву ворожої оборони на Віслі

південніше Варшави, у боях на Одері. Загинув 27 березня

1945 року під містом Штаргардом.

15 травня 1946 року майору Чередниченку І.А. по-

смертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.

Чабаненко В.В. Прославлені у віках: нариси про Героїв

Радянського Союзу – уродженців Кіровоградської облас-

ті. – Дніпропетровськ: Промінь, 1983. – С.339.

Чередниченко Іван Антонович [Електронний ресурс]:

Герои страны.-Режим доступу:

http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=16115.-

Назва з екрану.

95 років - з дня утворення Олександрійського пові-

ту Кременчуцької губернії Української Радянської со-

ціалістичної республіки.

Декретом ВУЦВКу від 8 червня і додатково від 30 липня

1920 р. утворена Кременчуцька губернія у в складі таких

повітів: Золотоніський, Кременчуцький, Хорольський ві-

дійшли від Полтавської губернії, Олександрійський відій-

шов від Херсонської губернії, Черкаський, Чигринський

(Чигиринський) відійшли від Київської губернії.

Губернським центром стало місто Кременчук.

21

До складу Олександрійського повіту Кременчуцької

губернії увійшли такі волості: Аджамська, Бандурівська,

Богоявленська, Василівська, Верблюжська (Верблюдів-

ська), Глинська, Диківська, Дмитрівська, Звенигородська,

Знаменська, Іваньковецька (Іванковецька), Інгульсько-Ка-

менська (Інгульсько-Кам’янська), Косівська, Красно-

кам’янська, Красносельська (Красносільська).

Адміністративно-територіальний поділ Полтавщини

(1648-2012 рр.): довідник з історії адміністративно-те-

риторіального поділу. – Полтава: ТОВ «АСМІ», 2012. –

С.43-44

85 років - з дня утворення Олександрійського ра-

йону (1930 рік) – окремої адміністративно-територі-

альної одиниці України, що підпорядковувалась безпо-

середньо центральним органам влади, місцева ланка

двоступеневої системи державного управління.

Олександрійський повіт 1930 року був одним з елемен-

тів «децентралізації», чергової адміністративно-територі-

альної реформи радянського зразка в Україні. Новий повіт

у незмінних межах та значно ширших повноваженнях міс-

цевої влади проіснував до 1932 року.

Підставою створення Олександрійського району стала

постанова ВУЦВК і РНК УСРР від 2 вересня 1930 р. «Про

ліквідацію округів та перехід на двоступеневу систему

управління».

«Ввесь апарат державного управління поставлено без-

посередньо лицем до низової адміністративно-територі-

яльної одиниці району. Знищено всі перегородки — вста-

22

новлюється чітка двохступнева система управління. Район

дістає величезні й відповідальні завдання в справі даль-

шого переможного просування соціалістичної перебудови

всіх галузей нашого народнього господарства і в першу

чергу сільського. Район набуває великих прав, але має та-

кож і обов’язки. В цій напруженій роботі соціялістичної

перебудови всіх сторін життя й господарства країни успіх

значною мірою залежить від планових і реґулятивних ор-

ганів республіки, особливо в перших часах, поки районний

апарат, природно, виявлятиме деяку слабість і недосвідче-

ність. Треба зразу ж прийти новим районам радикально

на поміч, сказати б, поставити їх на ноги..», - пояснюють

мотивацію держави у реформуванні країни. Це фрагмент

вступної статті у виданні, що вийшло у світ в той же рік,

коли проведено реформування. У цьому виданні, власне,

це реформування узагальнено.

В цьому ж унікальному виданні опубліковано цікаві

подробиці життя краю 85 річної давнини.

У 1930 році в Олександрійському районі проживало

18 935 міських жителів і 64575 сільських жителів. У 1926

році відповідно 18 705 і 60 840 чоловік.

Переважною національністю жителів району були

українці – в місті – 69,3%, в селі – 96,9%.

В районному центрі була одна радіоточка загального

користування, поштовий, телеграфно-телефонний відді-

лок, 5 трудових шкіл, колективна професійна школа, кі-

нотеатр, одна лікарня з 182 ліжками, 7 лікарями, однією

амбулаторією з 6 лікарями, працювала одна електростан-

ція, 3 цензових промзаклади з 471 працівником. В районі

обліковувалось чотири лікарні з 214 ліжками, що обслуго-

вувались 11 лікарями. Діяло дві амбулаторії з 6 лікарями.

23

Площа району складала 1155 квадратних кілометрів.

Крім однієї міської ради - міста Олександрії - до району

входило 26 сільских рад.

За підрахунками радянських статистиків в Олексан-

дрійському районі проживало 23,5% міського населення.

Населення було практично все письменне: в цілому по

району 73,2% чоловіків та 42% жінок. Причому в сільській

місцевості 66,9% чоловіків були письменними, а от жінки

знали грамоту лише 29,3%.

Район мав досить розгалужену систему освіти: 57 чо-

тирирічних шкіл з 136 вчителями та інструкторами і 5439

учнями; 9 семирічних шкіл з 118 педагогами і 3180 учня-

ми; 2 дитячих будинки з 17 працівниками та 258 дітьми. В

районі був офіційно збудований один дитячий майданчик.

Крім того, діяло дві установи профосвіти, з 30 359 учнями

– сільськогосподарська і індустріально-технічна.

Народних будинків було 21, хат-читалень - 15, три кі-

ноустановки і один власний театр.

В «лікнепах» - школах для неграмотного населення

різного віку - навчалось 8731 чоловік, в школах для ма-

лописьменних – 520 чоловік.

Сільське господарство було головною галуззю народ-

ного господарства краю. Орна земля засівалась на 99,3%,

причому вирощування зернових культур сягало 76% від

посіяного. Найбільш поширеною технічною культурою

був на Олександрійщині соняшник – 5,5% від всіх «засі-

вів» в районі.

І ще декілька цікавих цифр. На одного середньостатис-

тичного жителя району у 1929-1930 роках припадало 13

карбованців всіх видатків місцевого бюджету. З них ко-

штів на «соціально-культурні потреби» - 7,96 карбованців.

24

Нові адміністративні райони УСРР [Текст]: Статис-

тичний довідник – Харків: Господарство України, 1930.

– 323 с.

65 років (1950 рік) з дня народження Желєзнякова

Євгена Михайловича, українського поета і прозаїка.

Народився в селищі Протопопівка Олександрійського

району 20 жовтня 1950 року в родині вчителів. Працював

журналістом обласних телевізійних та друкованих засобах

масової інформації, автор поетичних та прозових творів

для дітей: «Ходить весело вітрець» (1976), «Виріс в полі

колосок» (1985), «Танкодром» (1987), «Моє село» (1999).

Видав документальну повість «Вибухи гримлять на Воли-

ні» у співавторстві.

Літературний словник Кіровоградщини.- Кіровоград:

Кіровоградське державне видавництво, 1995. – С.38-39

65 років від дня народження Жахалової Надії Воло-

димирівни (23 грудня 1950 року), краєзнавця, дослід-

ника історії Олександрійського району та міста Олек-

сандрії.

Н. Жахалова народилася у місті Татарськ Новосибір-

ської області Росії. У 1974 році закінчила історичний фа-

культет Київського державного університету ім. Т.Г. Шев-

ченка (спеціальність: історик, археолог-музеєзнавець, ви-

кладач історії та суспільствознавства). Викладала історію

в школах та професійно-технічних училищах Сумської і

Кіровоградської областей, працювала завідуючою бібліо-

25

текою, головним зберігачем фондів краєзнавчого музею,

прес-секретарем міської ради та представництва народно-

го депутата України у м. Олександрії, завідуючою відді-

лом Олександрійського краєзнавчого музею.

Більше 20 років займається краєзнавчою роботою – до-

слідженнями з історії заселення Олександрійського краю.

Очолює місцевий краєзнавчий осередок, член правління

Кіровоградської обласної організації Національної спілки

краєзнавців України.

В рамках генеалогічних досліджень з історії дворян-

ських родів та знаменитих земляків краю зібрала багато

матеріалів про життя і діяльність всесвітньо відомого вче-

ного, вихідця з Олександрійщини Д.І. Чижевського. Брала

участь у міжнародних семінарах, присвячених його жит-

тєдіяльності. Має значну кількість публікацій у періодич-

них виданнях, зокрема, на сторінках «Кіровоградського

краєзнавчого вісника».

Брала участь у підготовці буклету «Олександрія – крок

у майбутнє» (2001 рік, історична довідка про місто), упо-

рядник та автор коментарів до видання праці Ф.М. Мержа-

нова «Александрия до Октябрьской революции: 1896-1913

годы» (2008 рік), залучалася до укладання коментарів та

археографічного опрацювання історико-краєзнавчих мате-

ріалів В.М. Никифорова «Очерки Александрийского уезда

Херсонской губернии» та «История города Александрии»,

виданих у 2008 та 2010 роках, автор серії публікацій у міс-

цевих періодичних виданнях з історії адміністративно-те-

риторіального устрою краю, виникнення та заселення сіл

Усівки (шанець Бечія, м. Олександрія), Нової Праги (Мур-

зинка, Петриківка), Головківки (Бешка), Березівки та ряду

інших в околицях сучасної Олександрії.

26

65 років тому встановлено пам’ятник в селі Войнівка,

селі Костянтинівка Олександрійського району (1950 рік)

на братській могилі радянських воїнів, що загинули у 1943

році.

60 років тому встановлено пам’ятник в селі Куколівка,

Леніно-Перше, Протопопівка, Червона Кам’янка Олексан-

дрійського району (1955 рік) на братській могилі радян-

ських воїнів, що загинули у 1943 році.

55 років тому встановлено пам’ятник в селі Лені-

но-Друге Олександрійського району (1960 рік) на брат-

ській могилі радянських воїнів, що загинули у 1943 році.

50 років тому встановлено пам’ятник в селі Попельна-

сте Олександрійського району (1965 рік) на братській мо-

гилі радянських воїнів, що загинули у 1943 році.

Памятники истории и культуры Украинской ССР

[Текст]: каталог-справочник. – К.: Наукова думка, 1987.

– С.260-261.

27

ЗМІСТ

Від упорядників…………………………………………...

3

Герої Олександрійського району, що загинули у 2014 році –

на початку 2015 року під час проведення антитерористич-

ної операції на сході України………......................................

5

Танковський Євген Анатолійович ………………………….

5

Козенко Олександр Сергійович …………………………….

5

Озеров Максим Петрович …………………………………..

6

Лупаіна Олександр Григорович …………………………….

6

Костюк Віталій Володимирович …………………………...

7

Пойда Артем Володимирович………………………...…...

7

Знаменні і пам’ятні дати на 2015 рік ...............................

8

240 років тому (1775 рік) – річниця утворення першого

Олександрійського повіту ………………………………….

8

230 років тому (1785 рік) в селі Протопопівка споруджено

дерев’яну Троїцьку церкву ……………...............................

8

230 років тому (1785 рік) в селищі Нова Прага (тоді - міс-

течко Петриківка) було засновано власний орган місцевого

самоврядування- ратушу ……………………......................

10

170 років з дня народження (5 травня 1845 рік) голови

Олександрійської земської повітової управи, земського ді-

яча Миколи Івановича Зерваницького ……………..............

11

165 років з дня народження Попільницького Олексія

Захаровича (12 лютого 1850 року), історика, бібліофіла,

педагога і громадського діяча ………………………...........

12

165 років з дня народження дослідника минулого

Олександрійщини, українського фольклориста і етногра-

фа Бессараба Івана Венедиктовича …………......................

14

160 років тому (1855 рік) Олександрія виконувала тимча-

сово функції губернського центру Херсонщини ....….........

14

155 років (1860) з дня народження Борисова Миколи Іва-

новича, земського статистика, громадського діяча ….........

15

28

150 років з дня проведення (1865) у місті Олександрії

Херсонської губернії перших земських зборів Олексан-

дрійського повіту …………………………......................

16

105 років з дня народження Логвина Григорія Никоно-

вича (1910), українського мистецтвознавця, дослідника

стародруків ………………………………….........................

17

105 років з дня народження (19 квітня, за іншими даними

30 травня 1910 року) Жежері Олександра Юхимовича –

Героя Радянського Союзу ……………………......................

18

105 років з дня народження (13 листопада 1910 року)

Захарченка Михайла Дмитровича Героя Радянського

Союзу …………………………………………......................

19

105 років з дня народження (10 вересня 1910 року) Черед-

ниченка Івана Антоновича, Героя Радянського Союзу........

20

95 років - з дня утворення Олександрійського повіту Кре-

менчуцької губернії Української Радянської Соціалістич-

ної Республіки …………………………………...................

21

85 років - з дня утворення Олександрійського району

(1930 рік) ………………….....................................................

22

65 років (1950 рік) – з дня народження Желєзнякова Євгена

Михайловича, українського поета і прозаїка …...…………

25

65 років від дня народження Жахалової Надії Володимирівни

(23 грудня 1950 року), краєзнавця, дослідника

історії Олександрійського району та міста Олексан-

дрії……………........................................................................

25

Річниці встановлення пам’ятників на братських могилах

воїнів........................................................................................

27

29