Управління освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації

Кіровоградський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти імені

Василя Сухомлинського

ІСТОРИЧНИЙ КАЛЕНДАР КІРОВОГРАДЩИНИ

НА 2011 РІК

ЛЮДИ. ПОДІЇ. ФАКТИ.

В. М. Босько. Історичний календар Кіровоградщини на 2011 рік.

Люди.

Події.

Факти.

Кіровоград:

Центрально-Українське

видавництво, 2010.

Автор-упорядник: Босько Володимир Миколайович, методист з

преси Кіровоградського обласного інституту післядипломної педагогічної

освіти імені Василя Сухомлинського; лауреат обласної краєзнавчої премії

імені Володимира Ястребова, лауреат обласної премії у галузі

образотворчого мистецтва імені Олександра Осмьоркіна.

Рецензенти: Громовий Віктор Володимирович, консультант з

удосконалення навчального процесу Директорату програм розвитку

освіти МОН України, голова Координаційної Ради Асоціації лідерів освіти

України, заслужений учитель України.

Бик Адам Сергійович, кандидат педагогічних наук, доцент, заступник

директора з наукової роботи КОІППО імені Василя Сухомлинського, лауреат обласної педагогічної премії ім. В.О.Сухомлинського.

Бабенко Олег Олександрович, кандидат філологічних наук, голова

обласної організації Національної спілки краєзнавців України.

Відповідальна за випуск: Корецька Людмила Вікторівна , директор

Кіровоградського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти

імені Василя Сухомлинського.

Альманах, присвячений 20-й річниці незалежності України, містить

відомості про ювілеї понад 300 визначних особистостей як минулих часів, так і сьогодення (від середини 18-го століття до наших часів), пов’язаних з

Єлисаветградським

і

Олександрійським

повітами

та

сучасною

Кіровоградською областю. Історико-краєзнавчі нариси та розвідки

розповідають про драматичні долі відомих людей Степової Еллади. Автор, зокрема, зосереджує увагу на ролі неетнічних українців в історії України

та нашого регіону, чий внесок у державотворення та українську культуру

заслуговує вдячності і пошани. Маємо також пишатися з того факту, що

багато наших земляків стали видатними американцями; інші брали

безпосередню участь у творенні держави Ізраїль, а вже внесок уродженців

нашого краю у розвиток Росії настільки значний, що заслуговує

монографічного дослідження. Видання ілюстроване, розраховане на

широке коло читачів.

Кто-нибудь утром проснется и ахнет,

и удивится - как близко черемухой пахнет,

пахнет влюбленностью, пахнет любовным признаньем,

жизнь впереди - как еще нераскрытая книга.

Кто-нибудь утром проснется сегодня и ахнет,

и удивится - как быстро черемуха чахнет,

сохнет под окнами деревце, вьюгою пахнет,

пахнет снегами, морозом, зимой, холодами.

Кто-нибудь утром совсем не проснется,

кто-нибудь тихо губами к губам прикоснется

и задохнется - как пахнет бинтами и йодом,

и стеарином, и свежей доскою сосновой.

В утреннем воздухе пахнет бинтами и йодом,

и стеарином, и свежей доскою сосновой,

пахнет снегами, морозом, зимой, холодами

и - ничего не поделать - черемухой пахнет.

Пахнет черемухой в утреннем воздухе раннем.

Пахнет влюбленностью, пахнет любовным признаньем.

Что бы там ни было с нами, но снова и снова

пахнет черемухой - и ничего не поделать!

Юрий Левитанский

ЛИЧНЫЙ ВРАГ

Не наживай дурных приятелей −

Уж лучше заведи врага:

Он постоянней и внимательней,

Его направленность строга.

Он учит зоркости и ясности, −

И вот ты обретаешь дар

В час непредвиденной опасности

Платить ударом за удар.

Но в мире и такое видано:

Добром становится беда,

Порою к дружбе неожиданно

Приводит честная вражда.

Не бойся жизни, но внимательно

Свою дорогу огляди.

Не наживай дурных приятелей −

Врага уж лучше заведи.

Вадим Шефнер

ЗАВИСТЬ

Зависть белой не бывает,

Зависть свет в нас убивает.

Ну, а тот, кто ею болен,

У того душа темна,

И в поступках он не волен,

Ибо всем вершит ОНА

Мы смирились с тем, что зависть

Судит всех без доказательств.

Ей достаточно улик –

Этот счастлив. Тот – велик.

И чужой судьбою мучась,

Умирая от обид,

Все надеется на случай,

Что когда-нибудь получит

То, что ей в других претит.

Андрей Дементьев

КНИГА ОБИД

Есть у каждого тайная книга обид.

Начинаются записи с юности ранней.

Даже самый удачливы не избежит.

Неудач, несвершенных надежд и желаний

Эту книгу пред другом раскрыть не спеши,

Не листай пред врагом этой книги страницы, -

В тишине, в несгораемом сейфе души

Пусть она до скончания века хранится.

Будет много распутий, дорог и тревог,

На виски твои ляжет нетающий иней,-

И поймешь, научившись читать между строк,

Что один только ты в своих бедах повинен.

Вадим Шефнер

СІЧЕНЬ

1(13) – 115 років від дня народження (м. Єлисаветград) Володимира

Олександровича Брауна (1896-1957), кінорежисера.

Навчався у Київському комерційному інституті (1915-1919), у

кіномайстерні режисера А. Івановського (1924). Працював на

Одеській (з 1936) та Київській (з 1945) кіностудіях. Режисер-

постановник 21 художнього фільму. Найвідоміші стрічки:

„Максимко” (1952), „Матрос Чижик” (1955), „Мальва” (1957).

Заслужений діяч мистецтв УРСР (1954). Лауреат Державної

премії СРСР (1952). На фасаді будинку в Києві, де він жив, встановлено

меморіальну дошку (вул. П. Саксаганського, № 24).

1 – 70 років від дня народження (с. Хмельове Маловисківського району) Фелікса

Михайловича Полонського, живописця. У 1968 закінчив

Івановське

художнє

училище.

Учасник

обласних,

республіканських та зарубіжних виставок. Персональні виставки

влаштовувалися у Кіровограді (1993, 1996, 1999, 2000), у

м. Вупперталь (Німеччина, 1994). Твори зберігаються в

Кіровоградському обласному художньому музеї, приватних

збірках багатьох країн. Член Національної Спілки художників України. Лауреат

обласної премії в галузі образотворчого мистецтва ім. О.О.Осмьоркіна (2007).

1 – 60 років від дня народження (с. Ольхова Кіровоградської області)   Наталії

Євгенівни  Желтомирської, художниці. У 1974 закінчила

Львівський державний інститут прикладного та декоративного

мистецтва. Працює в галузі монументального, декоративно-

прикладного мистецтва. Основні твори: монументальний розпис

храмів і монастирів у Одесі та Криму (1996-2001). Член

Національної спілки художників України (1993).

1 – 60 років від дня народження (с. Чехівка Чорнобаївського району Черкаської

області) Михайла Васильовича Ілляшенка, режисера. У

1972 закінчив Київський інститут культури, у 1980 –

Київський інститут театрального мистецтва ім. І. Карпенка-

Карого. З 1980 по 2002 працював режисером-постановником,

головним режисером та художнім керівником Волинського

музично-драматичного театру ім. Т. Г. Шевченка. З 2002 –

художній керівник Кіровоградського обласного музично-

драматичного театру ім. М. Л. Кропивницького (нині має статус

Національного). Здійснив постановку понад 60 вистав. Заслужений діяч мистецтв

України (1990).

1 – 60 років від дня народження (сел. Явас Мордовської АРСР) Олега

Олексійовича Спіньова, розвідника, поета (барда).

У 1968 закінчив спецшколу у м. Вроцлав (Польща),

у 1973 – Київське вище загальновійськове училище

ім. М.В.Фрунзе. Офіцер розвідки Головного

розвідувального управління Міністерства оборони

РФ, «спецназ» ВДВ. З 1985 служив у Кіровограді у

десантній бригаді. Композитор, автор та виконавець понад 200 пісень, лауреат і

дипломант трьох фестивалів бардівської пісні. Жєиве і працює у Кіровограді.

Член Спілки письменників Росії (2006).

2 – 170 років від дня народження ( Олександрійський повіт) Аркадія Павловича

Мальшинського (1841-1899), журналіста, літератора. Навчався у Московському, Петербурзькому та Гейдельберзькому університеті (1859-1864). За фахом – юрист.

З 1868 по 1881 перебував на службі у III відділенні (російській таємній поліції). У

1879 за дорученням начальника III Відділення написав грунтовну історію

розвитку і статистику революційного руху в Росії у 70-х під назвою „Обзор

социально-революционного движения в России”. У 1881 як агент "Священної

дружини" заснував у Женеві тижневу російськомовну газету "Вольное слово".

Після повернення в Росію працював завідувачем відділів економічної та

внутрішньої політики журналу „Русский вестник”, у 1896-1899 редагував газету

"Народ". Окремо видав працю "Народное благосостояние по демографическим

данным" (1884). У 1891 в „Русском вестнике” опублікував замітку „Неизвестная

записка А. С. Грибоедова”. Псевдонім – Старий студент.

4(16) – 165 років від дня народження ( м. Новомиргород) Михайла Васильовича

Ритова (1846-1920), природознавця. Закінчив юридичний

факультет Московського університету, потім природничий

відділ фізико-математичного факультету. З 1879 працює в

Гори-Горецькому землеробському училищі в Білорусії (нині

м. Горки Могильовської області). Викладає ботаніку,

фізіологію рослин, фізику, мінералогію, плодівництво та

метеорологію. Заклав на власні заощадження ботанічний розсадник і сад. У 1887

на Всеросійській виставці у Харкові його роботи з ботаніки та овочівництва

відзначені малою золотою медаллю. Автор багатьох підручників, які вважаються

класикою в галузі рослинознавства. Вперше дав науковий опис близько 2000

сортів насіннєвих рослин. Його називають батьком вітчизняного овочевого

насінництва. У 1918 обрано професором Петроградського агрономічного та

Воронезького сільськогосподарського інститутів. Організатор акціонерних

товариств садівників Росії, учасник міжнародних з’їздів овочівників (1893) та

садівників (1899). У м. Горках, де він працював понад 40 років, встановлено

пам’ятник ученому. Упорядник книги „М.В.Ритов. Вибрані твори” (,1959)

І. Білокінь зазначає: „... Його спадщина не втратила наукової цінності і

прислужиться всім..., хто дбає про стан та охорону довкілля”.

6 – 255 років від дня народження Григорія Івановича Лисаневича (1756-1832), військового діяча. У 1771 вступив капралом у

Єлисаветградський пікінерний полк. У 1787 перевівся у

Єлисаветградський кінно-єгерський полк, який увійшов до

складу Катеринославської армії князя Г. Потьомкіна.

Воював під Очаковом, брав участь у переможних битвах з

турками під Каушанами та Аккерманом. З 1799 –

полковник. До 1807 служив у Єлисаветградському кінно-

єгерському полку, перейменованому у 1801 в Єлисаветградський гусарський

полк. Був його командиром з 1803 по 1807. Герой Вітчизняної війни 1812.

Генерал-лейтенант. Портрет представлений у Воєнній галереї Зимового Палацу.

Разом із графом Аракчеєвим брав участь в організації військових поселень. 23

листи графа Аракчеєва до Лисаневича за 1817-1820 були знайдені

єлисаветградським

краєзнавцем

В.М.Ястребовим

у

с.

Шамівці

Олександрійського повіту і надруковані в журналі „Киевская старина”. Після

виходу у відставку 24.01.1820 поселився на батьківщині у містечку

Братолюбівці-Лисаневичевому (нині село у Долинському районі).

6 – 115 років від дня народження (поблизу Єлисаветграда) Івана Бабія (1896-не

раніше 1949), живописця і рисувальника. До 1917 мешкав у

Херсоні й Харкові, згодом − у Німеччині. Художню освіту

здобув у Берлінській АМ (1921-1923) та в Парижі (з 1925).

Автор портретів, пейзажів, тематичних композицій. Брав

участь у виставках з 1923 у Берліні, а також у Парижі, зокрема

в „Осінньому салоні” (1925-1935, був його членом), „Салоні

незалежних” (1926-1935) та ін. Персональні виставки влаштовувалися у Берліні

(1924), Парижі (1929). У 1930-ті рр. довго працював у Африці; виконував

портрети, пейзажі й етнографічні замальовки. У своїх картинах тяжів до

неокласики. У 1921 познайомився у Берліні з В.Винниченком та М.Глущенком.

Письменник у своєму щоденнику від 4.06.1924 відзначив: „Талант обох

виразно помітний”.

6 – 95 років від дня народження (с. Устиново Пермської області) Валерія

Олександровича Верхоланцева (1916-2001 у Кіровограді),

військового діяча. Закінчив педагогічний технікум (1936), школу

пілотів (1939) та авіаційне училище (1940). Перед війною

проходив військову службу на аеродромі під Кіровоградом. Брав

участь у Сталінградській битві, на Курсько-Орловській дузі.

Двічі поранений, майор, командував полком. Здійснив 187

бойових вильотів, знищив багато бойової техніки (30 танків, 160 автомобілів, 2

переправи) і живої сили ворога. 23 рази вступав у бій з ворожими винищувачами.

Останній бій провів 29.04.1945 у небі над Берліном. Герой Радянського Союзу

(1946). З 1948 жив у Кіровограді, працював у партійних органах, викладав у

кооперативному технікумі. Його іменем названо Кіровоградську СДЮШОР.

6 − 90 років від дня народження (м. Сімферополь) Зої Вікторівни Торговець

(1921-1994),

літературознавця. У 1939 вступила на

філологічний факультет Московського інституту філософії,

літератури, історії (МІФЛІ). Учасниця ВВВ, нагороджена

медаллю „За оборону Москвы”. У 1945 з відзнакою закінчила

МДУ ім М.В.Ломоносова. У 1948-1955 – старший викладач

Криворізького педагогічного інституту. З 1955 по 1994

працювала в КДПІ ім. О. С. Пушкіна. Кандидат філологічних наук (1963). Автор

багатьох наукових праць, присвячених творчості А.П.Чехова. Серед її вихованців

− колишня студентка КДПІ, а нині відомий московський літературознавець, доктор філологічних наук, професор Л.І.Сараскіна.

6 – 85 років від дня народження (м. Ново-Українка) Леоніда Михайловича

Бродського (1926-2007), лікаря. Закінчив Київський медичний

інститут. Учасник ВВВ. Воював на 3-у Українському фронті. У

1952-1956 служив на Північному флоті начальником медичної

служби. З 1963 працював у м. Красногорську Московської

області: лікар-невропатолог, заступник головного лікаря

центральної районної лікарні, провідний спеціаліст Управління

охорони

здоров’я

Красногорського

району.

Почесний

громадянин

м. Красногорська (1995).

6 – 75 років від дня народження (с. Руське Поле Тячівського району

Закарпатської

області)

Василя

Петровича

Марка,

літературознавця, критика. Закінчив філологічний факультет

Ужгородського університету (1959). З 1974 працює у

Кіровоградському педінститу ім. О.С.Пушкіна (КДПУ ім.

В.К.Винниченка). Доктор філологічних наук, професор.

Працював також проректором з наукової роботи

Кіровоградського інституту регіонального управління та економіки, почесний

професор Балтійської вищої гуманітарної школи у Кошаліні (Польща). Досліджує

сучасний літературний процес та проблеми теорії літератури. Автор книг:

„Художній світ Михайла Стельмаха” (1982), „У вимірах стилю” (1984), „Основи

творчих шукань” (1987) та ін. Лауреат обласної літературної премії ім. Є. Ф.

Маланюка (2007) за книгу „Стежки до таїни слова. Літературознавчі й

методичні студії. Навчальний посібник”.

7 – 85 років від дня народження (с. Трепівка Знам’янського району)

Володимира Пилиповича Крюченка, військового діяча. Дитинство пройшло

в с. Казарні та на ст. Трепівка. Навчався у Кіровоградській СШ № 3. На

фронтах ВВВ – з квітня 1944. Відзначився 24.01.1945 при форсуванні Одера.

Пораненим у плече знищив 15 фашистів. Герой Радянського Союзу (1945). Після

війни жив у Києві.

7 – 80 років від дня народження (м. Златопіль) Владлена Гнатовича

Гончаренка, правознавця. Після повернення з евакуації навчався

у Капітанівській школі Новомиргородського району, два сезони

працював на місцевому цукровому заводі. У 1954 закінчив

юридичний факультет Київського університету, працював слідчим

на Черкащині, прокурором слідчого відділу облпрокуратури. З

1957 до 1962 − науковий співробітник відділу трасологічних і

балістичних досліджень Київського НДІ судових експертиз. З 1962 викладав у

Київському університеті: завідувач кафедри криміналістики (1985-1997), декан

юридичного факультету (1986-1996). Перший голова експертної ради з права ВАК

незалежної України, голова Науково-методичної ради з права МОН України.

Академік-засновник Академії правових наук України. З 1999 по 2001 – ректор

Інституту Генеральної прокуратури України, а з березня 2001 − професор

Академії адвокатури України. Коло наукових інтересів – теорія і практика

криміналістики і судової експертизи. Доктор юридичних наук (1981), професор

(1985). Державний радник юстиції 2-го класу (генерал-лейтенант). Заслужений

діяч науки і техніки України (1992).

8(20) – 120 років від дня народження (с. Тальне на Черкащині) Міші Ельмана

(справжнє прізвище Михайло Саулович) (1891-1967), скрипаля-

віртуоза,

композитора,

диригента.

Навчався

музиці

в

Єлисаветграді у студії Й. Гольденберга, жив у родині

Поляновських. Продовжив навчання у знаменитого педагога Л. Ауера, професора

Петербурзької консерваторії. Автор багатьох п’єс для скрипки з фортепіано та

аранжувань. З 1911 жив у США, де заснував струнний квартет. Концертував з

провідними симфонічними оркестрами світу, грав на інструментах Аматі і

Страдіварі.

11 – 120 років від дня народження (с. Злинка Маловисківського району)

Олександра Гавриловича Сосновського (1891-1961), лікаря. Закінчив

Новоросійський університет. У 1919-1930 працював головним лікарем,

провідним хірургом Добровеличківської районної лікарні. У 1930 очолив

кафедру госпітальної хірургії Одеського медичного інституту. Зробив понад 8

тисяч складних операцій на печінці та жовчних шляхах. Був членом Ученої Ради

при Міністерстві охорони здоров’я УРСР, багато років очолював Одеське

медичне товариство. Автор 52 наукових праць, більшість яких присвячена хірургії

жовчних шляхів. Доктор медичних наук, професор.

11 – 70 років від дня народження ( с. Аджамка Кіровоградського району) Анатолія Гавриловича Шаповалова, художника. У 1966

закінчив Одеське художнє училище, у 1976 – Київський художній

інститут (майстерня В. Пузирькова та А. Пламеницького).

Працював у Кіровоградських художньо-виробничих майстернях

Художнього фонду України. Учасник обласних, республіканських, зарубіжних

виставок та аукціонів. Роботи знаходяться у приватних колекціях України, Росії, США,

Англії.

11 – 65 років від дня народження (с. Ємилівка Голованівського району)

Станіслава Степановича Павловського, письменника. Закінчив філологічний

факультет Київського університету (1974). Працював завідуючим

редакцією сучасної прози та першої книги прози видавництва

„Молодь”. Автор збірки прози „Чиста вода з Бугу” (1984), збірки

сатири і гумору „Бути цього не може” (1987), сатиричного роману

„Бронтозаври не винні” (1990) та ін.

12 – 50 років від дня народження (м. Світловодськ) Миколи Володимировича

Мартиненка, державного і громадського діяча. У 1984 закінчив

Харківський авіаційний інститут ім. Жуковського. З 1986 до 1991 –

на комсомольській роботі. З 1991 до 1997 – голова правління, президент АТ „Фірма „Торговий дім”. З 1997 – голова правління

ЗАТ „Інтерпорт” − „Ковель”. З 1998 – народний депутат України.

14 – 80 років від дня народження (с. Червоний Кут Ширяєвського району

Одеської області) Сергія Гавриловича Мельничука, педагога.

Закінчив

фізико-математичний

факультет

КДПІ

ім. О. С. Пушкіна (1959), працює в ньому з 1959. У 1960-1970 –

декан факультету підготовки учителів початкових класів.

Кандидат педагогічних наук (1973). 1973-1978 – декан

педагогічного факультету, 1978-1996 – проректор з наукової

роботи. Професор (1994), Доктор педагогічних наук (1995). З 1996 – завідувач

кафедри педагогіки психолого-педагогічного факультету КДПУ ім. В.К.

Винниченка і за сумісництвом професор кафедри методики дошкільного

виховання і початкової освіти КОІППО ім. В.О. Сухомлинського. Має понад 70

наукових праць. Нагороджений орденом Трудового Червоного Прапора, медалями К.Д.Ушинського, А.С.Макаренка. Заслужений працівник народної

освіти

УРСР

(1990).

Лауреат

обласної

педагогічної

премії

ім.

В.О.Сухомлинського

15 – 120 років від дня народження (м. Київ) Іллі Григоровича Еренбурга (1891-1967), письменника. Автор багатьох романів, книжок поезій та

публіцистики. Твори виходили у 9 томах (1962-1967). З 1921 по

1930 жив у Парижі. Двічі за романи “Падіння Парижа” (1942) та

“Буря” (1947) удостоєний Державної премії СРСР. Автор

повісті “Відлига” (1954-1956), назва якої використовується

істориками для характеристики післясталінської епохи.

Величезною популярністю користувалась книга мемуарів “Люди, годы, жизнь”

(1961-1965). У Єлисаветграді перебував під час громадянської війни у 1918.

Події одного з розділів роману “Необычайные похождения Хулио Хуренито и

его учеников” (1922) відбуваються в Єлисаветграді. Пізніше український

драматург М. Куліш під враженням від цього твору напише комедію “Хуліо

Хурина”. Деякі працівники евакуйованого у Пензенську область заводу

“Червона Зірка” послужили прототипами героїв роману “Дев’ятий вал”

(1952). Лауреат Міжнародної Ленінської премії “За зміцнення миру між

народами” (1952).

15(28) – 110 років від дня народження (с. Комишувате Новоукраїнського району)

Павла Михайловича Крикуна (псевдонім Дума) (1901-1998), співака (баритон).

Вокальну освіту здобув у Бакинській консерваторії (1929-1934). Співав у театрах

опери і балету Баку (1934-1941), Одеси (1944-1951), Львова (1951-1963). Під час

ВВВ у 1941-1944 – соліст ансамблю пісні й танцю Закавказького фронту. Володів

сильним і красивим голосом широкого діапазону. Заслужений артист УРСР

(1951).

16 – 55 років від дня народження (с. Крутеньке Голованівського району) Сергія

Піддубного, журналіста, видавця. Закінчив Кіровоградський

технікум механізації сільського господарства (1975), факультет

журналістики Київського університету (1991). Засновник першої

в Україні приватної газети „Сходи” (1990), редактор

голованівської газети „Там, де Ятрань”. Автор історичних

розвідок та досліджень про Приятранський край: „Енциклопедія

Голованівського району”

(1993),

„Крутеньківське

Євангеліє”

(1998),

„Голованівщина на межі тисячоліть” (1999), „Війна проти українського

селянства” (2000), „Між Ятранню і Бугом” (2002). У 2002 став одним із

засновників

літературно-мистецького

і

громадсько-політичного

щоквартальника творчої інтелігенції Приятрання і Надбужжя „Ятрань” –

першого в Україні райцентрівського часопису. Двічі лауреат обласної

краєзнавчої премії ім. В. М. Ястребова (1996, 2009). Автор науково-

популярних книг: „Філософія українського слова”, „Таємниці української

давнини”, „Код України-Руси”, „Ілар Горугин. Влескнига”, „Весь рід наш

крутенський”, „Голованівськ від Трипілля до сьогодення”, „На землі Аполлона,

Артеміди та Посейдона”; художньої прози „На майдані”. Нині працює

старшим науковим співробітником Української академії дизайну (м. Львів).

18 – 110 років від дня народження (м. Севськ Брянської області) Івана

Георгійовича Петровського (1901-1973), математика. Після

закінчення реального училища вступив у 1917 на природниче

відділення фізико-математичного факультету Московського

університету, мріяв стати хіміком і біологом. Навчання

перервала Жовтнева революція 1917. Родина у 1918

переселилась у Єлисаветград, де юнак служив конторником,

вступив до машинобудівного технікуму. Саме в Єлисаветграді відбулося його

знайомство з книгою „Теорія чисел” Діріхле, яка вразила красою

математичних конструкцій і пробудила інтерес до математики. У 1922

повернувся у Москву, щоб навчатися уже на математичному факультеті

університету (закінчив 1927). З 1933 – професор Московського університету, доктор фізико-математичних наук (1935). З 1951 по 1973 – ректор МДУ. За

сумісництвом (з 1943) працював у Математичному інституті ім. В. Стєклова АН

СРСР, очолював редколегію найстарішого російського математичного журналу

„Математический сборник”. Його праці з теорії диференціальних рівнянь і теорії

ймовірностей визнані одними з найвищих математичних досягнень ХХ століття.

Дійсний член АН СРСР (1946), член Президії АН СРСР (1953-1973). Почесний

член Московського математичного товариства, почесний доктор Лундського

(Швеція), Карлового (Чехословаччина) і Бухарестського (Румунія) університетів.

Двічі (1946, 1952) лауреат Державної премії СРСР. Герой Соціалістичної Праці

(1969), кавалер ордена Почесного легіону (Франція).

18 – 75 років від дня народження (с. Вишнівці Онуфріївського району) Івана

Петровича Євченка, художника. У 1963 закінчив Одеське

художнє училище. З 1965 бере участь у республіканських і

всесоюзних виставках. Працює у галузі станкового і

монументального живопису. Основні твори: „Первісток” (1965),

„Буряководи” (1967), мозаїчне панно (у співавторстві з І. Макаренком) „Героїка

наших днів” (1964) та ін. Член Національної спілки художників України.

18 – 70 років від дня народження (с. Сальне Ніжинського району Чернігівської

області) Володимира Іларіоновича Яриніча, лікаря і

громадського діяча. У 1963 закінчив Дніпропетровський

медичний інститут, відтоді працює на Кіровоградщині. У 1974-

2007 - головний лікар обласного онкологічного диспансеру в

Кіровограді. З 1998 – депутат обласної ради, член постійної

комісії з питань охорони здоров’я та соціального захисту населення.

Нагороджений орденом Трудового Червоного Прапора, медаллю „За трудову

доблесть”, орденом „За заслуги” III ст. Заслужений лікар України.

18 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Георгія Михайловича

Гетьманця,

морського

офіцера,

інженера,

історика,

підприємця. У 1974 закінчив Вище військово-морське

інженерне училище ім. Ф.Е.Дзержинського, у 1998 − Санкт-

Петербурзький державний університет зв’язку ім. М.О.Бонч-

Бруєвича, у 2000 − Академію Народного Господарства при

Уряді РФ. Кандидат історичних наук. З 1970 по 1996 служив

у ВМФ, капітан 1 рангу, воїн-інтернаціоналіст. З 1996 почав

працювати заступником адміністративного директора ЗАТ "Северо-Западный

GSM" , першим заступником директора Північно-Західного філіалу ВАТ

"МегаФон", потім директором. Компанія є першим загальноросійським

оператором мобільного зв’язку, кількість абонентів якої близько 50 млн.

Включений у книгу „Знаменитые люди Северного флота” (2008). Автор понад 50

публікацій з історії російського флоту; співавтор книг „Русский морской

мундир” (2008), „Морские храмы Петербурга” (2008) та ін.

21 – 135 років від дня народження ( Єлисаветградський повіт) Ольги Іллівни

Таратути (дівоче прізвище Рувинська) (1876-1938), політичного діяча. Дружина

Таратути

Олександра

Григоровича

(уроджнця

Новомиргорода).

Член РСДРП з 1898. В 1898-1901 − член Єлисаветградського гуртка і групи

«Южно-Русского союза рабочих». З 1903 − анархістка-комуністка. У 1901-1904

перебувала в еміграції (Німеччина, Швейцарія). З 1905 − член Одеської

робітничої групи анархістів-комуністів. 17.12.1905 брала участь у метанні бомб у

кав’ярні Лібмана в Одесі (один з перших актів «безмотивного»

«антибуржуазного» терору в Росії), заарештована з 4 соратниками і 1.11.1906

Одеським військово-окружним судом засуджена на 17 років каторги. Це був

найкривавіший в історії Одеси терористичний акт (убито і поранено близько 50

чол.). У грудні 1906 брала участь(разом із чоловіком О.Г.Таратутою) у створенні

Московської групи анархістів-комуністів «Бунтарь» та виданні однойменної

газети. Незадовго до ліквідації групи поліцією (31.03.1907) втекла у Швейцарію.

У Женеві увійшла в «Боевую интернациональную группу анархистов-

коммунистов» (осінь 1907). На початку 1908 приїхала у Київ, де була одним із

організаторів «Южной боевой группы анархистов-коммунистов», створеної для

підготовки терористичних актів у містах Півдня Росії (Київ, Одеса, Катеринослав

та ін.). Зокрема у березні 1908 у Катеринославі готувала замах на командуючого

військами Одеського військового округу барона Каульбарса та інших вищих чинів

поліції та адміністрації. 25.3.1908 заарештована у Катеринославі і засуджена до 21

року каторги. До 1917 утримувалась у Лук’янівській каторжній тюрмі у Києві.

Жовтневу революцію 1917 не прийняла. З осені 1918 (за іншими даними з 1919) −

радник у Нестора Махна. Репресована і розстріляна. Включена у книгу Віктора

Савченка „100 знаменитых анархистов и революционеров» (2010).

24 – 175 років від дня народження (м. Нижній Новгород) Миколи

Олександровича Добролюбова (1836-1861), літературного

критика, публіциста. Закінчив Головний педагогічний інститут у

Петербурзі (1857). Один з керівників журналу „Современник”,

автор знаменитих статей „Что такое обломовщина?”, „Темное

царство” (1859), “Луч света в темном царстве” (1860) та ін. З

щирою симпатією ставився до українського народу та його культури.

Єлисаветград відвідав 17.07.1861, щоб зустрітися з своїм приятелем

М.Новицьким, викладачем Єлисаветградського кавалерійського училища.

24 – 85 років від дня народження (м . Єлисаветград) Григорія Олександровича

Куроп’ятникова (1921-1982), військового діяча. Закінчив школу

фабрично-заводського навчання, працював на заводі „Червона

Зірка”. З травня 1939 – служба на Чорноморському флоті, у

школі прикордонників. Воював мінером на катері, який

супроводжував транспорти на Малу Землю. 23.03.1943 у бою

втратив ліву руку, але не залишив бойового поста, врятувавши корабель. Герой

Радянського Союзу (1943). Після ВВВ був на господарській та партійній

роботі у Кіровограді. Ім’ям Куроп’ятникова названо сторожовий корабель

Чорноморського флоту України, вулицю в Кіровограді. У містах

Новоросійську, Севастополі та Очамчирі встановлено бюсти Героя. У 2010 в

Кіровограді споруджено пам’ятник.

25 – 105 років від дня народження (м. Миколаїв) Івана Васильовича Дорби

(1906-1998), письменника і перекладача (українська і

сербсько-хорватська мови). Разом з батьками перебував в

еміграції на Балканах. Після повернення в СРСР закінчив

Севастопольський будівельний технікум, потім Харківський

інженерно-будівельний інститут. Отримавши спеціальність

геодезиста, працював землевпорядником у Кіровоградській

області. Учасник ВВВ. Командував взводом саперів, а після

поранення був перекладачем при штабі 2-го Прибалтійського

фронту. Літературну діяльність розпочав у 1950. Член Спілки письменників

СРСР. Автор дилогії про діяльність радянської розвідки на Балканах між двома

світовими війнами: романи «Белые тени» (1981), «Под опущенным забралом»

(1985). Одна з сюжетних ліній твору пов’язана з Єлисаветградом часів

громадянської війни. Дорба написав також фантастичне оповідання „Дар

медузы». Лауреат літературної премії КДБ СРСР.

26 – 245 років від дня народження (м . Чугуєв на Харківщині) Єфрема

Йосиповича Мухіна (1766-1850), лікаря, педагога. Випускник

Єлисаветградської медико-хірургічної школи, викладав у ній

анатомію та хірургію. З 1813 – професор Московського

університету М. І. Пирогов називав Мухіна своїм „духовним

батьком”. У 1800-1812 – головний лікар Голіцинської лікарні –

кращої в Росії. Увійшов в історію медицини як один з

основоположників анатомо-фізіологічного напряму, організатор першого пункту

швидкої допомоги, запровадив щеплення проти віспи за методом Е. Дженнера

(1801) і т.д. На честь Мухіна названо у 1968 Кіровоградське медичне училище

(нині базовий медичний коледж), засновано премію та стипендію його імені

27 – 120 років від дня народження (с. Піски Чернігівської області) Павла

Григоровича Тичини (1891-1967), поета, державного і

громадського діяча. Із натхненого співця УНР перетворився в

„класика соціалістичного реалізму”. Серед кращих творів:

збірка поезій „Сонячні кларнети” (1918), поема „Похорон

друга” (1942). Академік АН УРСР (з 1929), лауреат Державної

премії СРСР (1941) та премії ім. Т. Г. Шевченка (1962), Герой

Соціалістичної Праці (1967). Про своє перебування на Єлисаветградщині у 1920

розповів у книзі „Подорож з капелою Стеценка” (1982) та „Щоденникових

записках” (1983). Твори виходили у 12 томах.

27 – 65 років від дня народження (с. Триліси Олександрівського району) Олексія

Омеляновича Скічка, державного і громадського діяча .

Навчався у ПТУ м. Донецька за спеціальністью „слюсарь по

ремонту маневрових локомотивів”. У 1964-1966 працював

на Донецькому металургійному заводі, потім кілька років

на теплоелектроцентралі № 3 виробничого об’єднання

„Олександріявугілля”. Закінчив Вищу партійну школу. У

1973-1976

очолював

Олександрійську

міську

комсомольську організації, а в 1976-1982 був першим

секретарем Кіровоградського обкому ЛКСМУ, більше

десяти років працював на партійних і радянських виборних посадах. У 1990-

1994 − міський голова м.Олександрії. З 1994 по 2001 − директор з маркетингу,

комбайнобудування ЗАТ „Завод Автоштамп”, віце-президент концерну

„Лан”. У 2001-2003 − голова правління, генеральний директор АТ „Херсонські

комбайни”. З 2003 по 2006 − помічник Голови ДПА України, директор

Департаменту організаційно-розпорядчої роботи ДПА України. У 2006 знову

обраний Олександрійським міським головою.

28(8.02) – 120 років від дня народження Семена Андрійовича Порошина (1741-

пом. 12(23).09.1769 у фортеці Св. Єлисавети), педагога.

Похований біля Свято-Троїцької церкви (могила не

збереглася). Вважається однією з найосвіченіших особистостей

ХVІІІ століття. Закінчив Сухопутний шляхетський кадетський

корпус (1759), залишений у ньому офіцером-учителем

математики, був ад’ютантом Петра ІІІ (з 1761). Викладав у 1762-

1766 математичні дисципліни спадкоємцеві престола Павлу І, був його

вихователем. У 1764-1765 вів щоденник, який є цінним джерелом до історії

царського двору, боротьби придворних угрупувань, та для характеристики

особистості імператора Павла I. Автор педагогічної статті „Письма о порядке в

учении” в журналі Академії Наук „Ежемесячные сочинения”, де друкував також

вірші, філософські та економічні трактати, переклади античних авторів. Один з

видавців журналу „Праздное время”.

28 – 70 років від дня народження (с. Долинівка Гайворонського району) Євгена

Кириловича Марчука, державного і політичнго діяча.

Закінчив філологічний факультет Кіровоградського

державного педагогічного інституту ім. О. С. Пушкіна

(1963) за фахом вчитель української мови та

літератури і німецької мови. Здобув професійну освіту

працівника спецслужби. З 1963 працював в органах

держбезпеки УРСР, співробітник управління КДБ у

Кіровоградській області, начальник управління КДБ у

Полтавській області. З 6.09.1991 по 12.07.1994 – перший голова новоутвореної

Служби безпеки України. У 1994-1995 – віце-прем’єр-міністр, 1-й віце-прем’єр-

міністр, 1995-1996 - Прем’єр-міністр України. У 1995-1999 – народний депутат

України. Кандидат юридичних наук (1998), генерал армії (1994). Балотувався на

посаду Президента України на виборах 1999. З 10.11.1999 – секретар Ради

національної Безпеки та оборони України. З 2003 – міністр оборони України.

Автор книг: „Виступи. Інтерв’ю. Статті” (у 3-х книгах, 1997-1999), „П’ять років

української трагедії” (1999).

29 – 90 років від дня народження (с. Сорочанове Бобринецького району) Миколи

Петровича Равицького (1921-1997, похований у Києві на

Байковому кладовищі), режисера. У 1950 закінчив Київський

інститут театрального мистецтва ім. І. Карпенка-Карого. З 1950 до

1973 працював режисером у театрах Івано-Франківська, Херсону,

Запоріжжя та Києва. У 1973-1975 – начальник управління театрів

Міністерства культури УРСР. Народний артист УРСР (1967).

Січень – 180 років від дня народження (с. Шамівка Знам’янського району)

Антона

Ілліча

Іващенка

(1831-1932),

церковного

діяча,

єпископа

Новгородського Арсенія. Закінчив Єлисаветградське духовне

училище, потім Київську Духовну Академію. Служив

священиком

у

храмах

Єлисаветградського

та

Олександрійського повітів, прийняв чернечий постриг

(ієромонах). У 1872-1886 був духовним цензором у Петербурзі.

Друкуватись почав з сер. ХIХ ст. Найбільшу цінність

становить його історико-краєзнавчий нарис „Черный лес и

его окрестности”, що містить багато важливих відомостей про населені

пункти теперішнього Знам’янського району, історію їх заселення, побут і

звичаї селян (1858). Відзначався освіченістю; добре знав грецьку, латинську, німецьку, французьку, італійську, іспанську мови. Великий інтерес являє ще

одна краєзнавча праця „Софроний Доброшевич , архимандрит Новой Сербии”

в журналі „Киевская старина” (1884, №10).

1.1821 (190 років тому). – Видано указ про створення на території Херсонської

губернії

військових

поселень.

У

1829

Єлисаветград,

частина

Єлисаветградського та Олександрійського повітів були передані управлінню

військових поселень, на їхній території засновано 7 округів. Місто Єлисаветград

стало центром Південних (Херсонських) військових поселень. „Аракчеєвщину”

було скасовано у 1861.

8.1921 (90 років тому). − В Єлисаветграді у приміщенні місцевого театру

відбувся заочний публічний судовий процесс над Нестором Махном.

10.1836 (175 років тому). − В Єлисаветграді засновано будівельний комітет зі

спорудження та ремонту казенних будівель. Підпорядкований міській думі, він

діяв згідно з Положенням про впорядкування м.Єлисаветграда. Скасований у

1862 після передачі міста з військового у цивільне відання.

21.1921 (90 років тому). – В Єлисаветграді розмістився штаб Першої Кінної

армії. С.М.Будьонний і К.Є.Ворошилов виступили з промовами у

Червоногвардійському клубі.

ЛЮТИЙ

1 – 100 років від дня народження (с. Куцеволівка Світловодського району) Павла

Федосійовича

Ловецького

(справжнє

прізвище

Левицький) (1911-1975), письменника-природолюба. У 1931

закінчив ветеринарно-зоотехнічний інститут у Ново-

Черкаську, у 1940 − біологічний факультет Ростовського

університету. Учасник ВВВ. Тривалий час працював

ветеринарним лікарем на Далекому Сході та Кавказі, а

згодом – дільничим ветлікарем на залізничній станції

Мелітополь. Був оригінальним, самобутнім оповідачем-мандрівником, об`їздив

майже всю країну. Олесь Гончар назвав його "українським Арсеньєвим". Один з

перших ще у 60-ті роки минулого століття писав про розлад між людиною та

природою, порушував важливі питання екологічного характеру. З мисливськими

та природничими оповіданнями і нарисами виступав у пресі з 30-х років, а перша

книжка "На власні очі: Записки мисливця-натураліста" вийшла з друку 1962.

Протягом багатьох років керував Мелітопольським літературним об`єднанням, був почесним членом Географічного товариства СРСР. Член Спілки письменників

СРСР (1966). Одна з вулиць міста Мелітополя та місцеве літературне об`єднання

носять його ім`я. Автор книг: „Билиці з дивосвіту: Записки мисливця-

натураліста” (1964, 1971, 1981), „Гомін Зеленого Клину: Повість” (1968), „Гори

кличуть у гості” (1972), „Крізь марево степів: Записки природолюба” (1972, 1975),

„Перші стежки- доріжки: Записки мисливця – натураліста” (1962) та ін.

1 – 55 років від дня народження (м. Гайворон) Олександра Анатолійовича

Настенка, журналіста. У 1972-1973 працював столярем у

Гайвороні на заводі „Радіодеталь” (філіал Харківського заводу).

У 1978 закінчив факультет журналістики Київського державного

університету ім. Т.Г.Шевченка. Працював кореспондентом газет:

„Молодогвардієць” (Луганськ), „Ленінське плем’я”, „Прапор

Жовтня”, „Південна правда” (Миколаїв). З 1990 − завідувач відділу газети

„Вечерний Николаев”. Народний депутат України (1998-2002).

2 – 65 років від дня народження (с. Ямпіль Катеринопільського району на

Черкащині) Миколи Ілліча Успаленка, журналіста. У 1974 закінчив факультет

журналістики Київського університету. З 1975 працює у Кіровограді: редактор

обласної молодіжної газети „Молодий комунар” (до 1981). У 1982-1992 –

власний кореспондент республіканської газети „Сільські вісті”. З 1993 по 1996

– редактор обласної газети „Ведомости”, з 1996 – головний редактор

Всеукраїнського тижневика „Украина – Центр”, потім газети „Сільське

життя” (до 2006). Заслужений журналіст України (1998).

2 – 65 років від дня народження (с. Паліївка Маловисківського району) Віктора

Григоровича Маруценка, краєзнавця. У 1969 закінчив історичний факультет

Одеського університету. З 1969 працює у Долинському районі: учитель, організатор позакласної роботи. З 1973 по 1990 − на комсомольській і партійній

роботі. З 1990 по 2000 – заступник голови Долинського райвиконкому,

заступник голови районної державної адміністрації. Ініціатор встановлення

в Долинській багатьох пам’ятних знаків і меморіальних дошок. Автор

проекту та упорядник історико-краєзнавчих збірників „Боковенька-2000”,

„Боковенька-2003”, „Боковенька-2005”. Автор-упорядник біографічного

довідника „Боковенька-2006. Степовики” (2007). Лауреат обласної краєзнавчої

премії ім. В.М.Ястребова (2008). Заслужений працівник культури України

(2008).

4 – 180 років від дня народження (Орловська губернія) Миколи Семеновича

Лєскова (1831-1895) – письменника. Вісім років жив і

працював у Києві. Багато мандрував Україною, захоплювався

її культурою, вивчив українську мову. Надзвичайно високо

цінував Т. Шевченка, приятелював з ним, написав кілька

статей і спогади про Кобзаря. Одна з провідних тем творчості

– старообрядництво. У повісті „Запечатленный ангел”

(1872) згадуються старообрядницькі поселення Клинці

(Кіровоградський район) та Злинка (Маловисківський), в яких жили „искусные

изографы” (іконописці). Очевидно, знав Лєсков і про те, що у

Єлисаветградській Покровській церкві єдиновірців зберігалось унікальне

Євангеліє на пергаменті ХІV століття, а у с. Клинці з 1752 до 1770 існувала

старообрядницька друкарня.

6 – 155 років від дня народження (с. Орлова Балка Олександрійського повіту)

Володимира Юлійовича Бранке фон (1856-1913), лісівника (міколог, фітопатолог). Навчався у Миколаївському реальному училищі. У 1880 закінчив

Петровсько-Розумівську хліборобську та лісову академію. Відтоді служив у

лісовому департаменті. Кандидат лісознавства (1891). З 1884 займався

викладацькою діяльністю. У 1893-1905 − професор кафедри лісознавства

Новоолександрівського інституту сільського господарства і лісівництва

(м. Пулави, Польща). Наукові дослідження стосуються питань лісової мікології та

фітопатології, хвороб лісу.

6 – 145 років від дня народження (м. Єлисаветград) Мозеса Гомберга (1866-1947), хіміка (детальніше в нарисі „Видатні американці – уродженці нашого

краю”).

9 – 55 років від дня народження (с. Богданівка Знам’янського району)

Станіслава

Миколайовича

Ніколаєнка,

педагога

і

державного діяча. Навчався у місцевій школі у видатного

педагога І. Г. Ткаченка. У 1978 закінчив Українську

сільськогосподарську академію. Викладав у Кіровоградському

технікумі, був директором профтехучилища, заступником

начальника Херсонського обласного управління освіти,

доцентом Херсонського педагогічного інституту. Кандидат педагогічних наук. У

1991 закінчив Одеський інститут політології та соціології. З 1994 – народний

депутат України. Заслужений працівник освіти України. З 2005 по 2007 – міністр

освіти і науки України. Дійсний член Російської Академії педагогічних наук

(2007).

10(23) – 105 років від дня народження (с. Верблюжка Новгородківського району)

Терентія Хомича Уманського (1906-1992 у Києві, похований на

Байковому кладовищі), військового діяча. Під час громадянської

війни воював у складі Богунського полку. У роки ВВВ командував

дивізією. Брав участь у визволенні Києва, у Корсунь-

Шевченківській та Ясско-Кишинівській операціях, звільняв

Румунію, Угорщину, Чехословаччину. Герой Радянського Союзу (1943). Після

закінчення Академії Генштабу (1945) командував корпусом, був начальником

Суворовського училища у Києві. Генерал-майор.

10 – 120 років від дня народження (с. Федорівка, згодом Чубарівка Запорізької

області) Власа Яковича Чубаря (1891-1939), партійного і

державного діяч УРСР. У 1904-1911 навчався в

Олександрівському

(Запоріжжя)

механіко-технічному

училищі. Учасник першої (1905) та другої (1917) російських

революцій. У 1919-1922 – Голова оргбюро по відбудові

промисловості України. З 1923 – Голова РНК УРСР. З 1934 –

заступник Голови РНК СРСР. З 1937 – наркомфін СРСР. Був

репресований і розстріляний. Після 1956 реабілітований. Під час його керівництва

Україною у республіці був організований голодомор, жертвами якого стали

мільйони українців (1932-1933). Неодноразово відвідував Єлисаветградщину.

Зокрема у березні 1932 побував у с. Підвисокому Новоархангельського району.

На багатолюдному мітингу закликав селян зміцнювати колгоспний лад,

запроваджувати техніку в землеробстві. На його честь село Ерделівку

Маловисківського району було перейменовано на Чубарівку. З 1936 і по

сьогоднішній день – це село Леніна.

11(24) – 105 років від дня народження (смт Новгородка) Дмитра Івановича

Панченка (1906-1995), лікаря-невропатолога. У 1921 році став комсомольським

ватажком у рідній Новгородці, згодом - окружним комісаром Кам'янця-

Подільського. Став прообразом Миті Панченка у книзі Володимира Бєляєва

"Стара фортеця". Згодом працює в Харкові, в ЦК ВЛКСМ - у Москві; навчається

у Військово-медичній академії в Ленінграді, де слухав лекції І.П.Павлова, працював під керівництвом академіка Л.А.Орбелі. Закінчив Військово-медичну

академію у 1932. Під час облоги Ленінграда трудиться у клініках академії і

працює над проблемою впливу висоти на нервову систему людини. Доктор

медичних наук (1941), професор, консультант-невропатолог Ленінградського

фронту, потім - головний невропатолог Північнокавказького та 4-го Українського

фронтів. У повоєнні роки Дмитро Іванович очолює Львівський медичний інститут

(1946-1951). З 1951 по 1978 − завідувач кафедри нервових хвороб Київського

інституту удосконалення лікарів. Одночасно з 1960 по 1990 – головний редактор

журналу „Врачебное дело”. Панченку належить ідея створення „Біотрону”

(„лікування без ліків”), який вперше було обладнано за його ініціативою у Києві.

Мета - усунення впливу несприятливих атмосферних чинників на здоров'я

людини. Одним із перших визначив саме поняття "інсульт". Автор понад 300

наукових робіт, 14 монографій. Головний невропатолог Украины (1952-1964), голова Українського товариства психіатрів (1967). Заслужений діяч науки УРСР

(1951).

14 – 110 років від дня народження (м. Маріуполь) Михайла Степановича

Гришка (1901-1973), оперного співака. У 1921-1923 –

робітник Єлисаветградського машинобудівного заводу

Ельворті. Його вокальний хист вперше оцінили

єлисаветградські

музиканти

С. Пузенкін

та

Й. Гольденберг . У 1926 закінчив Одеський музично-драматичний інститут.

Соліст Одеського (1925-1926), Харківського (1926-1936), Київського (1936-1941, 1944-1973) оперних театрів. Народний артист СРСР, лауреат Державної премії

СРСР (1950).

14 – 40 років від дня народження (м. Бобринець) Олександра Олександровича

Мережка, правознавця. У 1994 закінчив Інститут мінародних

відносин Київського Національного університету ім. Тараса

Шевченка. З 1998 працює в ньому. Доктор юридичних наук

(2002), професор (2003). Досліджує проблеми філософії та теорії міжнародного

права, міжнародного приватного права. Стажувався у Денверському (1996) та

Пенсильванському (2000-2001) університетах США. Автор 5 монографій.

15 – 170 років від дня народження Михайла Миколайовича Раєвського (1841-1893), військового діяча, садівника, онука героя 1812

генерала М.М.Раєвського. Закінчив природничий

факультет Московського університету, захоплювався

астрономією. Спочатку перебував на військовій службі,

генерал-майор.

Займав

посади

в

департаментах

загального майна та землеробства, був директором

департа менту землеробства і президентом Російського

Товариства любителів садівництва. Автор капітальної

праці „Плодовая школа и плодовый сад”, яка витримала декілька видань; реферату „О плодоводстве в Крыму”. Збірка віршів вийшла у Петербурзі (1894).

Мав 10 дітей (6 дочок і 4 синів). Жив і працював переважно у Бовтишці

Олександрівського

району.

Похований

на

цвинтарі

поблизу

Хрестовоздвиженської церкви у Розумівці.

15 – 80 років від дня народження ( с. Рівне Новоукраїнського району) Георгія

Георгійовича Поплавського, живописця і графіка. З 1932 живе у

Білорусії. Закінчив з відзнакою Мінське художнє училище (1955),

Білоруський державний театрально-художній інститут (1961).

Твори експонувалися у багатьох країнах світу. Лауреат

Міжнародної премії ім. Джавахарлала Неру (1974). Нагороджений

медаллю Франциска Скорини (1968) за оформлення книг, бронзовою (1962) та

срібною (1968) медалями ВДНГ СРСР. За цикл літографій „Командори” та

„Високе небо” на V Всесоюзній виставці естампа у 1974 отримав першу премію

СХ СРСР. Член-кореспондент Академії мистецтв СРСР (1991). Академік

Національної академії наук Білорусії (1995), Народний художник Білорусії (1997).

16.02(1.03) – 110 років від дня народження (с. Нерубайка Новоархангельського

району)

Павла

Андрійовича

Байдебури

(1901-1985),

письменника. Закінчив факультет журналістики Харківського

університету (1930). Працював редактором видавництва

„Література і мистецтво”, оргсекретарем Харківської організації

СПУ, головою правління Донецької організації СПУ. Автор 18

книг оповідань і нарисів: „Перші пригоди” (1954), „Оповідання

про друзів” (1959) та ін.; семи повістей: „Таємниця степового

шурфу” (1956), „Зустріч” (1969), „На степовому розгоні” (1976); роману „Вогонь

землі” (1979, 1981). Почесний громадянин м. Донецька (1976). На будинку, де він

жив з 1948 по 1971, встановлено меморіальну дошку. Включений у список „100

найвідоміших донецьких” (2009).

17 – 165 років від дня народження Василя Васильовича Докучаєва (1846-1903), природознавця, основоположника сучасного грунтознавства.

Закінчив фізико-математичний факультет Петербурзького

університету, з 1872 – хранитель Геологічного кабінету. З 1876

починає працювати у Чорноземній комісії Вільного

економічного товариства, створив Ново-Олександрійський

інститут сільського господарства та лісівництва. Головні праці:

наукова розвідка „Русский чернозем” (1883) та монографія „Наши степи когда-то

и теперь” (1892). Українські чорноземи визначив як еталонні. У 1881 на

території Єлисаветградщини працювала експедиція Вільного економічного

товариства. Під час роботи були взяті зразки грунтів біля Протопопівки,

Знам’янки, Єлисаветграда та Голованівська. Аналіз їх мінерального складу

навів у своїй монографії. Про грунти між Трепівкою та Єлисаветградом

сказано: „Здешний чернозем − в сыром виде, как уголь”. Досліджував також

ліси поблизу села Водяного Знам’янського району. Докучаєвські лісосмуги

збереглися у с. Оникієвому Маловисківського району. У 1877-1881 під

Устинівкою за його участю викопали два ставки – Великий і Малий

Сагайдаки, обсадили їх деревами, запровадили зрошення 240 десятин. Поблизу

штучного водоймища Великий Сагайдак виникло село, назване ім’ям ученого –

Докучаєве. У 1946 АН СРСР встановлено золоту медаль і премію

ім. В. В. Докучаєва. Його ім’я присвоєно Харківському сільськогосподарському

інституту.

18 – 155 років від дня народження (с. Олешня Чернігівської області) Софії

Русової (справжнє прізвище Ліндфорс Софія Федорівна) (1856-1940), педагога, громадської діячки, мемуаристки.

Дружина О. О. Русова. Закінчила Київську жіночу гімназію,

навчалася в Італії, Франції. Займалася педагогічною

діяльністю, теоретик і практик дошкільного виховання,

фундатор жіночого руху в Україні. У 1883 жила в

Єлисаветграді у сім’ї І. Карпенка-Карого, розгорнула у місті культурно-

освітню роботу, відвідувала єлисаветградський гурток Громади та „Духовно-

біблійне братство” Я. Гордіна. У 1921 емігрувала, видала за кордоном декілька

книг з педагогіки. Авторка „Букваря” (1900), „Читанки для дорослих” та ін. Про

перебування в Єлисаветграді розповідає у книзі „Мої спомини”: „Це було тоді

одне з найкультурніших міст на Херсонщині. Там була гарна реальна школа, кавалерійське юнкерське училище, там жив свідомий артільник Микола

Левитський”.

19 – 160 років від дня народження (м. Київ) Якова Миколайовича Шульгина

(1851-1911), історика, педагога, громадського діяча. У 1875

закінчив історико-філологічний факультет Київського

університету, учень В. Б. Антоновича і М. Драгоманова.

Брав участь у діяльності Старої Київської Громади, якій

пожертвував свій спадок. У 1879 за намір видавати

нелегальну українську газету був заарештований та

висланий на 4 роки до Красноярська. Йому було

заборонено викладати історію та російську словесність. З 1893 по 1899 працював

контролером Єлисаветградського відділення Державного банку Росії, був

дійсним членом Єлисаветградського благодійного товариства поширення

грамотності й ремесел. Один із засновників Єлисаветградської громадської

бібліотеки (1897). Від казенної квартири в Єлисаветграді відмовився і мешкав

спочатку в будинку Дебранендера на вул. Михайлівській (тепер Кірова), а

потім на Двірцевій (Леніна), неподалік Ковалівського плацу. Єдиним приятелем

Я.М.Шульгина в Єлисаветграді був його давній знайомий ще з київських часів

О.Михалевич, лікар та українофіл. Основні історичні праці „Павло Полуботок, полковник Чернігівський” та „Нарис Коліївщини” надруковані у часописі

„Киевская старина” (1890). В Єлисаветграді народився син Володимир

Шульгин, який загинув під Крутами. Значна частина архіву Шульгина

(свідоцтво про народження, диплом про закінчення університету, указ про

підтвердження дворянства роду Шульгиних, формулярний список про

службу) зберігається у Кіровоградському обласному державному архіві.

19 – 90 років від дня народження (с.Козацьке на Черкащині) Євгена

Анатолійовича Карпова(1921-1990), військового медика.

Навчався у Гайворонській СШ № 5. Закінчив Ленінградську

військово-медичну академію. Кандидат медичних наук. Перший

начальник Центру підготовки космонавтів (ЦПК)СРСР з 1960 по

1963. Під його керівництвом розроблена перша Програма

підготовки космонавтів. Генерал-майор медичної служби.

22 – 180 років від дня народження (Єлисаветградський повіт) Льва

Костянтиновича Панютіна (1831-1882), письменника. Походив із дворян

Херсонської губернії, син відставного штабс-капітана Костянтина Петровича

Панютіна. З 1853 служив засідателем у Херсонському повітовому суді.

Літературну діяльність почав у 1858, надрукувавши у Москві збірник своїх

„Стихотворений”. На початку 60-х рр. переселився у Петербург. З 1863 у часописі

„Голос” почали з’являтися його фейлетони під псевдонімом Ніл Адмірарі, які

привернули увагу сучасників живою мовою, спостережливістю, правдивим

зображенням столичного життя та звичаїв. У 1872 фейлетони видано у 2-х томах

під назвою „Собрание повестей, очерков, корреспонденций и проч. Нила

Адмирари”. Крім „Голоса”, співробітничав в інших популярних часописах:

„Отечественных записках» (1867), Неделе» (1866), «Будильнике» та ін. За життя

його називали «талантливым беллетристом и поэтом».

24 – 55 років від дня народження (с. Нова Осота Олександрівського району)

Федора Федоровича Лагна, художника. Закінчив Харківський

художньо-промисловий інститут. Один з найцікавіших

українських митців, яскравий представник новітніх течій в

образотворчому мистецтві. Лауреат Міжнародного Бієнале

„Львів 91 – Відродження”. Учасник виставок в Італії, Канаді, США, Австрії, Великобританії, Югославії. Твори зберігаються

у музеях та приватних збірках України, Росії та інших країн.

Живе і працює в Олександрівці.

24 – 60 років від дня народження (м. Мала Виска) Анатолія Володимировича

Тарапаки, майстра декоративно-ужиткового мистецтва. У

1968 закінчив Олександрійське ПТУ №1. Працював

електромонтером

на

підприємствах

Кіровограда.

Захоплювався чеканкою, учасник багатьох обласних і

республіканських виставок народного образотворчого і

декоративно-ужиткового мистецтва. З 1978 почав займатися різьбою по дереву.

Тематика робіт різноманітна. Свої твори експонував в «Українському Домі» в

Києві. Визнаний майстер нецке (японські твори мініатюрної пластики).

25 – 140 років від дня народження Лесі Українки (справжнє прізвище Косач

Лариса Петрівна) (1871-1913), геніальної поетеси і громадської

діячки. Твори виходили у 12 томах. У 1899 поетеса відвідала

Єлисаветградщину з метою ознайомлення з діяльністю

хліборобських артілей, організованих М. В. Левитським.

Побувала у селах Аджамка та Суботці. Зупинялася в

Єлисаветграді у будинку “артільного батька” на вулиці Кавказькій.

25 – 105 років від дня народження (м. Новогеоргіївськ, Світловодськ) Миколи

Івановича Тищенка (1906 – після 1990 у Бразилії), графіка, карикатуриста.

Походив із офіцерської родини. У 1920 у складі Кримського кадетського корпусу

евакуювався у Сербію. Закінчив навчання у м. Бєла-Црква (1925). Виконав

декілька ікон для іконостасу корпусної церкви. Навчався у Державній художній

школі та на філософському факультеті Бєлградського університету. Працював

карикатуристом російського сатиричного журналу „Бух!” (1930-1936) та сербської

гумористичної газети „Подстриженный ѐж” (1935-1941). Створив багато

політичних та антивоєнних карикатур. Опублікував у першій югославській газеті

кілька своїх коміксів (1935). Для журналу „Мила міш” створив комікс про героя

сербського епосу „Банович Страхиньє” (1936). Наприкінці 30-х років ілюстрував

книги для дітей та юнацтва. Під час Другої світової війни жив у Берліні. На

початку 50-х переїхав до Бразилії, де малював карикатури для газет.

25 – 70 років від дня народження (м. Кіровоград) В’ячеслава Григоровича

Черняховського, спортсмена, тренера, організатора фізкультурно-спортивного

руху. Навчався у СШ №8, займався легкою атлетикою, баскетболом і футболом.

У 1972 закінчив факультет фізичного виховання КДПІ ім. О.С.Пушкіна.

Працював інструктором зі спорту ЖЕКу №5, старшим педагогом-

організатором в облкомунгоспі. Тренував дитячі футбольні команди, які 5

разів грали у всеукраїнських фіналах на призи клубу „Шкіряний мяч”. Серед

його вихованців відомі футболісти Андрій Канчельськіс, Олександр

Михайленко та ін. З 1999 – начальник обласного центру „Інваспорт”.

Кіровоградські спортсмени успішно виступають на паралімпійських іграх:

зокрема в Афінах бронзовими призерами стали плавець Ю. Андрюшин і

легкоатлетка А. Мальчик. Заслужений працівник фізичної культури і спорту

України (2004).

27.02(12.03) – 105 років від дня народження (с. Берестяги Гайворонського

району) Григорія Васильовича Балицького (1906-1989),

прославленого партизана, партійного діяча, мемуариста. У 1937

закінчив Всеукраїнський інститут комуністичної освіти у

Харкові. До 1941 працював у Чернігові: заступником директора

обласної бібліотеки ім. В.Г.Короленка, завідуючим відділом

обласної газети „Більшовик”, заступником завідуючого

загальним сектором обкому партії. З липня 1941 − помічник секретаря

підпільного обкому партії. У 1942-1944 − командир партизанського загону ім.

Й.В.Сталіна Чернігівського партизанського з’єднання. Герой Радянського Союзу

(1943). Брав участь у створенні польської партизанської бригади ім.

В.Василевської, нагороджений орденом „Золотий Хрест” (ПНР). Після

закінчення ВПШ при ЦК КПУ (1947) працював у Кіровоградському міському

та обласному комітетах КПУ. Автор книг: „Війна вночі” (1969), „Вибухи

гримлять на Волині” (1979) та ін. У Державному архіві Кіровоградської області

сформовано його особовий архів.

27 – 105 років від дня народження (м. Кривий Ріг) Кирила Йосиповича Ровди, літературознавця. Закінчив Ленінградський університет (Інститут червоної

професури) у 1931 та Інститут літератури (Пушкінський дім) АН СРСР у

Ленінграді (1935). Спеціальність – історик англійської літератури. Крім

російської, володів англійською, французькою, німецькою, українською, болгарською, польською та чеською мовами. З 1933 працював аспірантом

Інституту літератури АН СРСР під керівництвом академіка А.В.Луначарського, а

після його смерті – професора В.К.Мюллера. Кандидат літературознавства (1935), доцент. У 1935 зарахований докторантом АН та призначений ученим секретарем

Інституту літератури АН СРСР. З 1935 до 1937 читав курс зарубіжних літератур в

Інституті іноземного туризму в Ленінграді. Був незаконно репресований. Із

автобіографії, що зберігається в архіві КДПУ ім. В.К.Винниченка: „В 1936

году был исключен из партии по обвинению в связях с врагами народа (был

членом парткома АН СССР), снят с работы, отчислен из докторантуры и в

1937 в административном порядке выслан в Кзыл-Орду (Казахстан), где

сначала работал не по специальности (бухгалтером в психиатрической

колонии)”. Після звільнення викладав у Кзил-Ординському (1944-1947) та

Криворізькому (1947-1955) педагогічних інститутах. З 1955 по 1959 працював у

Кіровоградському державному педагогічному інституті ім. О. С. Пушкіна.

Після реабілітації у 1959 повернувся в Ленінград на колишнє місце роботи. Став

одним із найповажніших ленінградських професорів, шекспірознавцем, знавцем

історії російсько-чеських літературних зв’язків. Автор монографії „Россия и

Чехия. Взаимосвязи литератур 1870-1890” (1978).

28 – 115 років від дня народження (с. Михайлівка Олександрійського району)

Павла Семеновича Глядківського (1896-1979), історика, етнографа. У 1916 закінчив гімназію в Одесі. Вчителював на

Одещині (1916-1920). З 1920 по 1923 навчався у Київському

інституті народної освіти. З 1924 – у ВУАН. Кандидат

історичних наук (1930). З 1924 по 1930 – секретар редакції

журналу „Україна”. Учень і помічник М.С.Грушевського. Після

звільнення з ВУАН у серпні 1933 відійшов від наукової діяльності. З 1935 – на

педагогічній роботі в Києві. Під час німецької окупації працював у видавництві

„Школа”. У жовтні 1943 вивезений до Німеччини, влітку 1945 повернувся в

Україну. У 1945-1949 вчителював у м. Первомайську. У 1949 заарештований і

засуджений до 10 років позбавлення волі. Після звільнення у 1954 працював

бухгалтером у Первомайську. Реабілітований у 1989.

1.1996 (15 років тому). − Створено територіальне управління

Держнаглядохоронпраці України по Кіровоградській області.

28.1996(15 років тому). − Затверджено герб і прапор міста Кіровограда.

БЕРЕЗЕНЬ

1 – 275 років від дня Василя Олексійовича Черткова (1726-1793), військового і

державного діяча. На військову службу вступив у 1748. З 1764 −

бригадир, обер-комендант фортеці Св. Єлисавети. З ним

пов’язується вихід у світ перших книг гражданського друку на

Правобережній Україні. В 1765 у фортеці Св. Єлисавети

надруковано „Азбуку” та п’єсу французького драматурга

Жана-Батиста Руссо „Кав’ярня” у перекладі В. О.Черткова, яка у 1770 була

поставлена єлисаветградськими аматорами театрального мистецтва. В

„Опыте исторического словаря о российских писателях» М.І.Новикова про це

сказано так, що він „сочинил комедию, именуемую "Кофейный дом", которая

представлена была на елисаветградском театре в 1770 году и напечатана в

Кременчуге.” У подальшому займав посади Азовського губернатора, генерал-

губернатора Воронезького і Харківського намісництв, Саратовського генерал-

губернатора. Доводився дідом Олександру Федоровичу Черткову (1789-1858), упоряднику знаменитої Чертковської бібліотеки.

1 – 55 років від дня народження ( м. Кіровоград) Володимира Плітіна,

живописця. Закінчив Одеське художнє училище. Викладач

скульптури, малюнка та композиції Кіровоградської дитячої

художньої школи. Працює в галузі станкового живопису та

сакрального мистецтва (іконопис). Основні твори: „Живе собі баба

Ганя” (1991), „Маковія” (1991), „Сни” (1991), „Пам’яті Ван Гога” та

ін. Член Національної Спілки художників України.

2 – 85 років від дня народження (с. Розділ Голованівського району)

Володимира Михайловича Караташа, політв’язня, педагога,

мемуариста. 17-річним юнаком став членом ОУН. Був

стрільцем у сотні "Сталевого", що діяла на території

Гайворона, Ульяновки, Голованівська. За активну участь у

боротьбі за волю України був засуджений німцями до розстрілу, але дивом

врятувався. Згодом був заарештований контррозвідкою «СМЕРШ» і засуджений

ОСО до 8 років позбавлення волі. У 1949 його перевели в табір суворого режиму

для політв'язнів до Воркути. У 1951 у концтаборі «Речлаг» був засуджений

військовим трибуналом Біломорського військового округу до розстрілу за

«організацію і керівництво антирадянською групою українських націоналістів», яка готувала повстання в таборі. 5 місяців просидів у камері смертників. Після

смерті Сталіна влада замінила розстріл 25 роками тюрми і концтаборів. Був

етапований з Вологди до Казахстану в табір суворого режиму «Степлаг» селища

Кенгір. Там у травні-червні 1954 брав активну участь у Кенгірському повстанні.

З-під варти звільнений 26.04.1956, реабілітований 20.09.1989. У 1958 вступив на

факультет іноземної мови Одеського державного університету. Майже чверть

століття працював учителем англійської мови у Побузькому. Автор трьох

книг-споминів. Лауреат обласної літературної премії ім. Є. Маланюка за книгу

споминів «На барикадах Кенгіра» (2008). Нагороджений орденом «За мужність»

ІІІ ступеня (2007).

3 – 120 років від дня народження (с. Никонорівка, поблизу Єлисаветграда)

Герасима Максимовича Журавленка-Журавльова (1891-після

1949 у Кіровограді), співака (драматичний тенор). Початкову

вокальну освіту здобув у Єлисаветграді. Декілька років до 1921

співав у Маріїнському театрі у другорядних ролях, куди йому

допоміг влаштуватися рідний брат, соліст Маріїнки Павло

Журавленко. У 1921 повернувся в Єлисаветград. З 1949 –

соліст Кіровоградської обласної філармонії. Псевдонім Журавльов обрав, щоб

його не плутали з братами. Адже, крім Павла, співаком ймовірно був і третій

Журавленко – Петро.

3 – 85 років від дня народження (м. Олександрія) Іллі Юрійовича Звєрєва

(справжнє прізвище Замберг Ізольд Юдович)(1926-1966),

письменника. Отримав педагогічну освіту. Жив на Донбасі і в

Сибіру. Друкуватися почав з 16 років. Статті публікувалися у

популярних московських газетах „Известия”, „Комсомольская

правда”, „Неделя” та журналах „Знамя” і „Юность”. Твори

присвячені романтиці шахтарської праці, труднощам формування особистості.

Автор 9 книг прози, драми „Романтика для взрослых”, кіносценарію

„Непридуманная история” (1964) та інших творів.

3 – 80 років від дня народження ( м. Гайворон) Станіслава Савовича

Стриженюка, поета. У 1955 закінчив хіміко-технічний

факультет Одеського політехнічного інституту, у 1963 –

Літературний інститут у Москві. Працював начальником

Одеського обласного управління культури, редактором на

Одеській кіностудії. Автор 15 книг поезій. Член Спілки

письменників України. Лауреат літературної премії України

„Коронація слова” за п’єсу „Судний день. Батурин” (2009).

3 – 80 років від дня народження (с. Володимирівка Кіровоградського району)

Леоніда Михайловича Тендюка, поета, прозаїка. Закінчив

факультет журналістики Київського університету (1956).

Працював у редакції газети “Молодь України”, потім – матросом

на суднах Далекосхідного пароплавства. Автор 5 поетичних книг,

3 книжок подорожних нарисів, повістей “Земля, де починаються

дороги” (1972), “Альбатрос – блукач морів” (1972), “Відгомін Чорного лісу”

(1976, 1987), “Полінезійське рондо” (1979), “Дорогами двох океанів” (1974),

“Експедиція Гондвана” (1984) та ін. Вибрані твори у двох томах виходили у 1991.

4 – 45 років від дня народження (м. Ялуторовськ Тюменської області) Олега

Володимировича

Мунца,

спортсмена,

лижника,

паралімпійця. Професійним спортом почав займатися у

1989. З 2000 постійно мешкає в Україні, виступає за

Кіровоградський обласний центр з фізичної культури

та спорту інвалідів «Інваспорт». Тричі брав участь у

Паралімпійських іграх: Ногано (Японія, 1998), Солт-Лейк-

Сіті (США, 2002), Турин (Італія, 2006) і Ванкувер (Канада, 2010), на яких

завоював 5 медалей (одну золота, три срібні та бронзова). Особливо вдало

виступив у Турині, де став чемпіоном у лижній гонці на 20 км серед спортсменів з

вадами зору. Заслужений майстер спорту України (2002). Нагороджений орденом

„За заслуги” II ст. (2006). Тренер – Борис Бабар.

4 – 80 років від дня народження (с. Озерівка на Кіровоградщині)   Гаррі

Вільгельмовича   Руффа, художника. Батьки – етнічні німці, педагоги за фахом. Мати володіла німецькою, французькою

та англійською мовами. Дід працював учителем у

Знам’янці і був репресований у 1937. Після цього родина

переїхала у Краснодарський край, куди батька – хіміка за

фахом – запросили викладати. У 1941 сім’ю вислали до

Сибіру. У 1943 дозволили поселитися у м. Ленінську-Кузнецькому Кемеровської

області. Там хлопець захопився малюванням. Після того, як отримав паспорт, протягом 25 років перебував під наглядом КДБ. У 1949 закінчив два курси

Іркутського художньо-декоративного училища. Працював художником у театрі та

пересувному цирку. З 1960 живе у Макіївці Донецької області, працював

художником-оформлювачем на металургійному заводі та впродовж 20 років у

газеті „Прокатчик”. Вперше виставив 5 картин у Макіївському художньому музеї

у 1963. До активної творчої діяльності приступив на 65 році життя. Улюблені

жанри − пейзаж і натюрморт. Автор понад тисячі картин, власноруч виготовляє

для них оригінальні рами. Заслужений художник України (2004). Член НСХУ

(2005). Виставки регулярно влаштовуються в Україні, Росії, Австрії, Англії, Греції, Хорватії, США, Канаді та інших країнах.

5 – 60 років від дня народження (м. Олександрія) Юрія Федоровича Кравченка

(1951-2004), державного діяча. У 1978 закінчив Горьківську

вищу школу МВС СРСР. Працював в органах внутрішніх

справ Кіровоградської області: від інспектора до

начальника міського відділу. У 1986-1989 в центральному

апараті МВС УРСР. У 1989-1992 – начальник УМВС

Кіровоградської області. У грудні 1992 призначається

заступником міністра – начальником кримінальної міліції

МВС України. У 1994 - 1995 – голова Державного митного комітету України. З

1995 до 2001 − міністр внутрішніх справ України. Працював головою

Херсонської обласної державної адміністрації. З 2002 − голова Державної

податкової адміністрації України. Генерал внутрішньої служби (1998), кандидат

юридичних наук (1998). Почесний академік Міжнародної кадрової академії, заслужений юрист України (1998). Автор книги „Міліція України” (1999).

Ініціатор спорудження в Олександрії (на кошти своєї сім’ї та її друзів) храму

на честь мучеників Федора і Анастасії. Церкву освятив 2.04.2004

Митрополит Київський і всієї України, предстоятель УПЦ Блаженнійший

Володимир. Почесний громадянин м. Олександрії (2004).

6 − 70 років від дня народження (м. Долинська) Василя Олександровича

Кондратця, інженера, педагога. У 1964 закінчив Криворізький гірничо-рудний

інститут. До 1971 працював у Науково-дослідному експериментально-

конструкторському інституті чорної металургії (м. Дніпропетровськ). З 1971 – у

Кіровоградському

інституті сільськогосподарського

машинобудування:

проректор з навчальної роботи (1978-1987), ректор КІСМу (1987-1995). Сфера

наукових інтересів – розробка витратомірних засобів, автоматизація

технологічних процесів у тваринництві, педагогіка вищої школи. Автор 125

наукових праць, 18 монографій та навчальних посібників, 15 авторських свідоцтв

на винаходи. Академік Академії інженерних наук України (1991), Транспортної

Академії України (1992), Аерокосмічної Академії України (1993). Заслужений

діяч науки і техніки України (1992).

7 – 55 років від дня народження (с. Глодоси Новоукраїнського району) Лариси

Анатоліївни Гайди, краєзнавця і педагога. Закінчила

Одеське медичне училище та історичний факультет КДПІ

ім. О.С.Пушкіна. З 2001 працює в Кіровоградському

обласному інституті післядипломної педагогічної освіти

імені

Василя

Сухомлинського,

очолює

навчально-

методичний кабінет українознавства та краєзнавства.

Організувала і провела 8 обласних науково-практичних

історико-краєзнавчих конференцій. Матеріали упорядкувала і видала окремими

книгами (2 видання). Автор методичних розробок та навчальних програм з

історичного краєзнавства та освітянського музеєзнавства: «Музеєзнавство у

закладах освіти» (навчально-методичний посібник), «Історичне краєзнавство та

шкільне музейництво» (навчально-методичний комплекс) та ін. Створила на базі

КОІППО музейну кімнату з історії освіти Кіровоградщини (2009), яка

визнана одним з переможців Першого всеукраїнського конкурсу громадських

музеїв. Лауреат обласної краєзнавчої премії ім. В.М.Ястребова (2010).

8 – 90 років від дня народження (с. Чечеліївка Петрівського району) Василя

Михайловича Дригіна, військового діяча. Виховувався у

Дніпродзержинському дитячому будинку. У 1939 закінчив

Дніпропетровський індустріальний технікум, у 1941 – Качинське

військове авіаційне училище. Служив у 4-й повітряній армії.

Капітан, командир ланки винищувачів. Всього під час ВВВ

здійснив 320 бойових вильотів, збив 19 ворожих літаків. Герой

Радянського Союзу (1943). Після війни закінчив Військову академію

Генерального штабу Збройних Сил (полковник) та Ростовський інститут

народного господарства. Жив у Ростові-на-Дону.

8 – 60 років від дня народження ( м. Бобринець) Миколи Миколайовича Гарби, державного службовця. Закінчив Вищу комсомольську школу

при ЦК ВЛКСМ. Працював в обкомі комсомолу, органах

державної влади, викладачем уВНЗ м.Кіровограда. Кандидат

історичних наук. З 1992 працює в обласній державній

адміністрації. Вперше в області організував та очоював з 1995

по 1998 міграційну службу в справах біженців. З 2008 –

начальник відділу в справах національностей та релігій Кіровоградської

обласної державної адміністрації.

9 – 120 років від дня народження (м. Єлисаветград) Аркадія Маслова (справжнє

прізвище Чемеринський Ісаак Юхимович) (1891-1941), політичного діяча, одного із лідерів Комуністичної партії Німеччини (докладніше у нарисі

„Аркадій Маслов: один із засновників Комуністичної партії Німеччини).

10 – 125 років від дня народження (с. Петропавлівка, нині у складі с.

Розсохувате Маловисківського району) Олени Федорівни

Розмирович (справжнє прізвище Майш) (1886-1953),

партійного та державного діяча СРСР. У 1903 закінчила

Єлисаветградську громадську жіночу гімназію. Член

РСДРП (б) – з 1904. Партійний псевдонім – Галина

Трояновська. З 1907 перебувала в еміграції. Брала участь у Поронінській та

Краківській нарадах (1913) ЦК партії. Була направлена в Росію, де працювала у

1914-1915 секретарем більшовицької фракції 4-ї Державної Думи, членом

редколегії газети „Правда”. У 1916 заарештована і вислана у Туруханський край.

У лютневі дні 1917 – член Іркутського комітету партії, делегат 7-ї (квітневої) Всеросійської конференції РСДРП (б). Під час Жовтневої революції та

громадянської війни виконувала доручення ВРК. У 1918-1922 – голова слідчої

комісії Верховного трибуналу при ВЦВК. У 1922-1930 – член колегії НК

Робітничо-селянської інспекції СРСР. У 1935-1939 – директор Державної

публічної бібіліотеки СРСР. Автор низки робіт з наукової організації праці, які не

втратили своєї актуальності. Делегат ХIII, ХIV, ХV з’їздів партії, з 1924 – член

ЦКК, з 1927 – член Президії ЦКК, член ВЦВК 3, 4, 5 скликань. У повному

зібранні творів В.І.Леніна згадується близько 20 разів.

10 – 95 років від дня народження (м. Новоград-Волинський Житомирської обл.) Анатолія Трохимовича Бурковського (1916- 1985 у Кіровограді),

військового

діяча,

педагога.

Навчався

у

Київському

журналістському технікумі (до 1934), закінчив Харківський

педагогічний інститут (1938). До початку ВВВ працював

директором шкіл у селах Кам’яний Брід та Дубровка Барановського

району Житомирської обл. Учасник ВВВ. У 1942 – комбат, майор. Герой

Радянського Союзу (1945). Після війни з 1945 по1954 працював у Дрогобицькій

обл. З 1959 по 1975 – голова правління Кіровоградської облспоживспілки. У

1975-1985 - директор Кіровоградського кооперативного професійно-

технічного училища. У Державному архіві Кіровоградської області

сформовано його особовий фонд.

10 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Олександра Даниловича

Смиченка, футболіста. Захисник. З 1968 по 1984 виступав за кіровоградську

„Зірку”. У її складі став володарем Кубка України (1975). Входив до збірної

України, складеної з гравців першої і другої ліг. Один з кращих центральних

оборонців „Зірки”. Включений до другої символічної збірної кіровоградської

„Зірки”, складеної з нагоди 80-річчя футбольного клубу (2002).

11 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Євгена Степановича Бахмача,

підприємця, мецената. У 1973 закінчив Кіровоградський

інститут сільськогосподарського машинобудування. З 1992 –

голова правління, а нині голова спостережної ради ЗАТ

„Кіровоградграніт”. До структури товариства входять 4

гранітні

кар’єри:

Новопавлівський,

Помічнянський,

Новгородківський та Капустянський. Загальна виробнича

потужність становить понад 2 млн. куб. метрів товарної продукції на рік.

Водночас є головою наглядової ради НВП „Радій”. У 2005 обраний

президентом обласного відділення Українського союзу промисловців і

підприємців. Нагороджений орденами Різдва Христового, Нестора Літописця

та ін. Голова регіонального громадського товариства „Православна просвіта”,

яке видає журнал „Благовіст”. Почесний громадянин м. Кіровограда (2009).

11 – 50 років від дня народження (м. Новоукраїнка) Костянтина Трохимовича

Лавро, художника книги. У 1979 закінчив Республіканську

середню художню школу ім. Т. Г. Шевченка, у 1988 –

факультет графіки Українського поліграфічного інституту.

Працював на посаді художнього редактора в журналах

"Барвінок", "Дніпро", "Соняшник". Нині − головний

художник відомого київського видавництва для дітей

"А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА" (директор Іван Малкович).

Проілюстрував серію книг для малят: "Міні-диво", "Дитяче Євангеліє", "Котик

та півник", "Пан Коцький", "Козак Петро Мамарига", «Ніч перед Різдвом»,

«Улюблені вірші», «100 казок», «Різдвяна рукавичка», «Українська абетка» та

інші. Проілюстрував на замовлення французьких та швейцарських видавництв

понад 20 книг. Лауреат премії ім. Лесі Українки. Лауреат Національної премії

України імені Тараса Шевченка (2010) „за ілюстрації до творів класиків

вітчизняної літератури та монументальні розписи на тему українських народних

казок у Київському академічному театрі ляльок”.

13 – 275 років від дня народження Сергія Івановича Глєбова (1736-1786), військового діяча, поета і перекладача. На військовій службі – з 1742, виховувався

у кадетському корпусі. У 1754-1756 перебував інженерним офіцером на

будівництві фортеці Св. Єлисавети. У 1755 отримав чин капітана. Брав

участь у Прутському поході (1760-1761), першій російсько-турецькій війні (1770-1772). Генерал-майор (1774). Писав вірші, які друкувалися в різних періодичних

виданнях; перекладав твори Плутарха, Дідро та ін.

15 – 225 років від дня народження (м. Уржум Вятської губернії) Сергія

Мироновича Кірова (справжнє прізвище Костриков) (1886-1934), радянського партійного і державного діяча. Член

більшовицької партії з 1904. З 1926 – перший секретар

Ленінградського губкому і Північно-Західного бюро ЦК ВКП

(б). Член Політбюро ЦК ВКП (б). Загадкове убивство Кірова

поклало початок масовому терору та репресіям в СРСР . І хоча Кіров ніколи не

був в Україні і, можливо, навіть не знав про існування міста Єлисаветграда

(Зінов’євська),

27.12.1934

воно

„за

клопотанням

трудящих”було

перейменовано в Кірово. А 10.01.1939 Указом Президії Верховної Ради СРСР

його перетворено на обласний центр, який дістав назву Кіровоград. На

центральній площі міста у 1936 встановлено пам’ятник Кірову (скульптор

М. Манізер, архітектор С. Чернишов). Один з двох районів міста носить назву

Кіровського. Ім’я Кірова за часів СРСР присвоїли 13 колгоспам

Кіровоградщини.

15 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Володимира Васильовича

Кир’янова, графіка. Навчався в Ленінградському інституті

театру, музики та кінематографії. Графічні роботи (туш, перо)

зберігаються у Кіровоградському обласному художньому музеї

(КОХМ), у приватних колекціях Росії, Австрії, Ізраїлю, Італії та

Франції. Виконав ілюстрації до книг: В. Шила „Розуміння історії”

(1990) та „Практика: 1962-1991” (1991), М. Сомова „По-латыни между прочим…”, Г. Гусейнова „Станційні пасторалі” та ін. Учасник IV книжкової виставки графіки

„Художник і книга” (Київ), Міжнародних бієнале „Імпреза-89”, „Імпреза-91”

(Івано-Франківськ) та ін. Серед кращих робіт – ілюстрації до повісті М. Гоголя

„Як Іван Іванович посварився з Іваном Никифоровичем”(зберігаються в

КОХМ). Член Національної Спілки художників України. Лауреат обласної премії

у галузі образотворчого мистецтва ім. О.О.Осмьоркіна (2010).

17 – 60 років від дня народження (с. Тишківка Добровеличківського району)

Олександра Васильовича Гави, актора. Закінчив Київський

театральний інститут ім. І. Карпенка-Карого, живе і працює у

Харкові. Заслужений артист України.

17 – 110 років від дня народження Олексія Семеновича Жадова (1901-1977), воєначальника. Під час визволення Кіровоградщини командував

5-ю гвардійською армією. Герой Радянського Союзу (1945), генерал армії. Після війни – начальник Військової академії ім.

М.В.Фрунзе, з 1955 – заступник головнокомандувача сухопутних

сил Радянської Армії. Почесний громадянин м. Кіровограда

(1969). Його іменем названо одну з вулиць міста.

19 – 70 років від дня народження (с. Павлогорківка Бобринецького району)

Віктора Васильовича Самійленка, скульптора. У 1966

закінчив відділення підготовки майстрів художньої обробки

металу

Московського

вищого

художньо-промислового

училища. Відтоді працює у Кіровограді, спочатку гравером

художньо-виробничих майстерень Художнього фонду УРСР,

а з 1984 займається скульптурою. З 1986 бере участь у виставках. Станкові

твори, виконані в бронзі: „Портрет скульптора К.Ф.Балашової” (1985), „Симон

Болівар” (1985), „Олександр Вертинський” (1987), „Олексій Шаповалов” (2001),

„Андрій Тарковський” (2007); станкові композиції” − Флора” (1991), „Рубіж

міцності” (1991), „Яничар” (1991), „Осіннє тепло” (1992), „Три яблука” 2001),

„Кармен”, „Маска і дзеркало” та ін. Виконав пам’ятники: декабристу Івану

Сухинову та жертвам голодомору 33-го у с. Червона Кам’янка

Олександрійського району, заслуженому дікарю Ф. Гетьманцю в с. Добра

Вільшанського району, розвіднику Олексію Шаповалову на його могилі на

Байковому кладовищі у Києві та ін. Член Національної Спілки художників

України (1994).

20 – 100 років від дня народження (м. Єлисаветград) Олександра

Устимовича Луценка, актора. З 1930 працював в Одеському

музично-драматичному театрі ім. Жовтневої революції. На

Київській кіностудії ім. О. П. Довженка знявся у фільмі „Дума про

Ковпака” (1973, роль Охріменка). Народний артист УРСР (1971).

20 – 85 років від дня народження (с. Братський Посад Долинського району)

Анатолія Андрійовича Коптєва (1926-1980), художника.

Закінчив Дніпропетровське художнє училище (1955) та

Львівський інститут прикладного і декоративного мистецтва

(1962). Викладав в Ужгородському художньому училищі.

Працював у багатьох видах та жанрах: скульптура, графіка,

живопис,

прикладне

та

монументально-декоративне

мистецтво. Бере участь у виставках з 1963. Автор понад 150 робіт, значна

частина яких зберігається у Долинському краєзнавчому музеї. Персональна

виставка була влаштована у Кіровограді 1998.

21 – 145 років від дня народження (м. Єлисаветград) Якова Васильовича

Паученка (1866-1914), архітектора. Відвідував Вечірні

Рисувальні Класи при ЄЗРУ у П. О. Крестоносцева (1881-1883). Навчався у Московському училищі живопису,

скульптури та архітектури (1883-1893). За архітектурний

проект на річному екзамені удостоєний малої срібної медалі

(1893). Після смерті батька успадкував іконописну, іконостасну та художньо-

позолотну майстерню в Єлисаветграді (1893). У 1897 отримав звання

некласного художника архітектури. За його проектами в Єлисаветграді

споруджено: лікарня Св. Анни, будинки Вайсенберга та Мейтуса, театр

„Ілюзіон”, лікарня у Новомиргороді, Вознесенський собор у Бобринці та ін. У

його будинку розміщується художньо-меморіальний музей О. О. Осмьоркіна.

У некролозі відзначено: „Незаперечною заслугою Паученка є те, що він

перший у нашому місті дав зразки художньої архітектури”. Дядько

художника О.О.Осмьоркіна. У 2002 Кіровоградською обласною радою та

обласною державною адміністрацією засновано обласну премію імені Якова

Паученка в галузі архітектури, декоративно-ужиткового мистецтва та

геральдики.

21 – 90 років від дня народження (Архангельська область, РФ) Олександра

Михайловича Волкова (1921-2003 у Кіровограді),

військового діяча, залізничника. До початку ВВВ працював

молотобойцем на судноремонтному заводі „Красный кузнец” в

Архангельську. У війну був артилеристом. Відзначився під час

Вісло-Одерської

операції.

Герой

Радянського

Союзу

(10.04.1945). Потім працював водієм тепловоза на станції

Кірово-Українська, почесний залізничник УРСР.

23 – 175 років від дня народження (м. Єлисаветград) Віктора Костянтиновича

Анастасьєва (1836-1897), юриста, меломана. Від матері успадкував схильність

до мистецтв. Був головою Єлисаветградського окружного суду (80-і роки ХІХ

ст.). Вів у Єлисаветградському земському реальному училищі факультатив з

правознавства для учнів старших класів. Виступив ініціатором влаштування

в Єлисаветграді „исправительного приюта для преступных и порочных

детей”. Його донька Марія Анастасьєва – випускниця Єлисаветградської

громадської гімназії (1880) – у 1884 вийшла заміж за композитора

Ф. М. Блуменфельда. Зустрічався з М. П. Мусоргським після його концерту в

Єлисаветграді 1.08.1879; приятелював також з Римським-Корсаковим, Спендіаровим та іншими композиторами, які часто відвідували його будинок у с.

Магарач. Найближчим часом тут планується відкрити Музичний музей Криму.

23 – 175 років від дня народження (м. Одеса) Михайла Павловича Павловича

(справжнє прізвище Вельтман Михайло Лазарович) (1871-

1925), революційного діяча, сходознавця. В автобіографії пише:

„ Когда мне было девять лет..., родители решили отправить

меня в Елисаветград, где проживал мой дядя, бывший

учителем в еврейской школе, писавший, что я, благодаря его

связям, сумею поступить в елисаветградскую гимназию, если сдам хорошо

экзамены. В Елисаветграде я поступил в гимназию. Занимался я

удовлетворительно, но все свободное время дома, а порой украдкой на уроках в

гимназии тратил на чтение Майн Рида, Жюль Верна, Густава Эмара,

любимых книг юношества той эпохи. Я пробыл в елисаветградской гимназии

два года, и затем по ходатайству владельца хлебной конторы, в которой

служил мой отец, меня приняли в 3-й класс одесской гимназии” . З 1901 – в

еміграції, співробітник „Искры”. У 1911 читав лекції з національного питання у

партійній школі у м. Болоньї (Італія). Захопився і став визначним фахівцем

національно-визвольного руху східних народів. Після 1917 почав працювати у

Наркоматі іноземних справ, голова Наукової Асоціації Сходознавства, професор

Військової академії. З 1921 – ректор Московського інституту сходознавства.

23 – 90 років від дня народження (м. Єлисаветград) Івана Івановича

Компанійця (1921-1975), історика.У 1945 закінчив Одеський університет. У

1949-1974 працював в Інституті історії АН УРСР, 1959-1975 одночасно – в

Головній редакції Української Радянської Енциклопедії (з 1967 – заступник

головного редактора). В 1975 – завідуючий кафедрою історії УРСР Київського

університету. Доктор історичних наук (1962), професор (1965). Лауреат

Державної премії СРСР (1976).

24 – 45 років від дня народження (м. Знам’янка) Наталії Юріївни Овчаренко, працівника культури. У 1987 закінчила Київський

державний інститут культури ім. О.Є.Корнійчука за

спеціальністю культурноосвітня робота, у 2008 –

Дніпропетровський регіональний інститут державного

управління

Національної

академії

державного

управління при Президентові України. З 1987 почала

працювати в управлінні культури Кіровоградського

облвиконкому. З 2000 по 2005 – заступник начальника

управління культури, начальник відділу культурно-

просвітницької роботи. У червні 2005 призначена на посаду начальника

управління культури і туризму обласної державної адміністрації. Голова

Обласного товариства охорони пам’яток історії та культури. Заслужений

працівник культури України (2009). Нагороджена орденом Св. Великомучениці

Варвари (2005).

25 – 110 років від дня народження (м. Олександрія) Вікторії Марківни

Бєлаковської (1901-1965), живописця і графіка (докладніше у нарисі „Олег і

Вікторія Бєлаковські: знаменитий спортивний лікар і талановита

художниця” ).

25 – 80 років від дня народження (станиця Романівська на Дону) Миколи

Євгеновича Левандовського, актора, легендарного диктора.

Батько навчався в Єлисаветградському кавалерійському

училищі, репресований у 1938. Мати – уродженка

Єлисаветграда – повернулася з дітьми до рідного міста.

Тут Левандовський навчався у школі, ремісничому училищі,

працював на заводі „Більшовик”. З 1958 працює диктором

обласної державної телерадіокомпанії (понад 50 років!).

Переможець багатьох Всеукраїнських дикторських конкурсів. Перший диктор

Кіровоградського

обласного

телебачення.

Працював

конферансьє

у

Кіровоградській обласній філармонії в одній бригаді з К. Новиковою. Один з

фундаторів драматичного гуртка в клубі працівників промкооперації (клуб ім. М.

І. Калініна), з якого виріс народний театр оперети. Заслужений працівник

культури України (2009).

26 − 50 років тому народився ( м. Кіровоград) Аскері Олег-Мухамед Алієвич, підприємець, перекладач і видавець.

Школу закінчив із золотою медаллю,

очолював

шкільне

наукове

товариство, захоплювався військово-

технічними видами спорту. У 1983

закінчив

факультет

східних

мов

Військового інституту іноземних мов

(китайська і англійська мови). 5 років служив офіцером військової розвідки в

Монголії. У 1991 розпочав власну видавничу справу, заснувавши фірму ЗАТ

"Аскері-АССА", яка спеціалізується на професійних перекладах та виданні

літератури з бухгалтерського обліку, фінансів, аудиту, управління. У 1992 видав

книгу Френка Вуда "Бухгалтерский учет для предпринимателей", перший в Росії

та СНД перекладний підручник з бухобліку після 1917. У 1994 побачив світ

визнаний кращим на сьогодні „Англо-русский словарь по бухучету, аудиту и

финансам”. У 1997 фірма Аскері виграла конкурс на право видання офіційного

перекладу Міжнародних стандартів фінансової звітності (МСФЗ), у 1998 це

видання побачило світ. Член Національної ради із стандартів фінансової звітності

(2006). Директор Інституту професійних управляючих (1998).

28 – 165 років від дня народження Роберта Ельворті (1846-1925), англійського

підданого, інженера-конструктора, підприємця. У 1874 з

братом Томасом заснував в Єлисаветграді завод з

виготовлення землеробських машин і знарядь, з 1908 -

Акціонерне товариство “Р. і Т. Ельворті”. Підприємство

вважалось кращим у Європі по виробництву сівалок: з 1882

по 1911 − 12 нагород на найпрестижніших міжнародних

виставках.

Після

націоналізації

(1920)

отримало

назву:

завод

сільськогосподарського

машинобудування

“Червона

Зірка”.

Розквіт

Єлисаветграда наприкінці ХІХ-початку ХХ століття – промисловий, освітній

та культурно-мистецький - безпосередньо пов’язаний з Ельворті. Роберт

Ельворті був почесним членом Єлисаветградського благодійного товариства

поширення грамотності й ремесел. В Єлисаветграді у подружжя Ельворті

народилося троє дітей: дочка Емма-Мері (1888-1889), яка померла від дифтерії, та

сини Едвард (1890-1915) і Томас (1892-1917), обидва загинули на фронтах Першої

світової війни. Для робітничої молоді свого підприємства Ельворті збудували дві

школи. Робітники та службовці безплатно відвідували креслярські класи, відкриті

у 1884 на прохання Ельворті при ЄРЗУ як доповнення до існуючих ВРК. Надали у

1905 кошти для обладнання приміщення училища електричним освітленням.

Побудували клуб з бібліотекою, діяв „робітничий театр” (літературно-

драматичний гурток), духовий оркестр, кегельбан і т.п. Утримували пансіонат для

вдів та престарілих робітниць заводу. У 1901 Роберт Ельворті придбав у

полтавського художника Василя Волкова знамениту картину “Петро І і Павло

Полуботок” (зникла під час Великої Вітчизняної війни). Ельворті мали маєток у

с. Бровковому Новомиргородського району. У будинку, де жили Ельворті, відкрито музей історії заводу „Червона зірка”; на його фасаді встановлено

меморіальну дошку братам-засновникам. У 2004 біля входу до музею споруджено

пам’ятник Ельворті (скульптур М. Олійник).

10.1881 (130 років тому). – В Єлисаветграді вийшов перший номер журналу

“Педагогический вестник”, перший у Російській імперії освітянський часопис, незалежний від Міністерства народної освіти. Редактор-видавець Михайло

Завадський – директор Єлисаветградського земського реального училища.

Журнал видавався по січень 1883 р., двічі на місяць. Ставив за мету “з’ясувати

питання шкільної практики”. Був розрахований на викладачів початкових та

середніх навчальних закладів. Основні розділи: школа в Росії, школа за кордоном, відгуки на книги та журнали педагогічного характеру. “Педагогический вестник”

вирізнявся демократичними тенденціями, висловлювався за освіту для “низів”, відстоював право учителя бути самостійною особистістю, захищав українську

мову і т.д.

17.1961 (50 років тому). − Колишній районний центр м. Новогеоргіївськ, перенесений із зони затоплення, і селище гідробудівників були об’єднані в одне

місто Хрущов, згодом м. Кремгес (з 25.10.1962), потім м.Світловодськ (з 1969).

18.1876 (135 років тому). − Єлисаветградська міська дума ухвалила рішення про

передачу Київському університету Св. Володимира архіву Запорозької Січі, що

зберігався у фортеці Св. Єлисавети.

27-28.1841 (170 років тому). − Найбільша в історії Єлисаветграда повінь. Через

швидке танення снігів рівень води в Інгулі піднявся настільки, що затопив усю

прибережну частину міста, особливо постраждала Ковалівка. Знесено будинки

двох кварталів, загинуло 20 чоловік.

31.1836 (175 років тому). – У містечку Златопіль (тоді Чигиринського повіту

Київської губернії) було засновано 4 класне дворянське училище, згодом

реорганізоване у знамениту Златопільську гімназію.

14.1806 (205 років тому). − За поданням губернатора Херсона видано указ про

створення Олександрійського повіту в складі Херсонської губернії.

КВІТЕНЬ

1(14) – 110 років від дня народження (м. Новомиргород) Юрія Олексійовича

Мокрієва (1901-1991), письменника. Літературну діяльність

почав 1930 як драматург. Автор 25 п’єс, трьох збірок гуморесок,

трилогії „Плавні палають” (1959-1979), книги спогадів „Таке

близьке...” (1974) та ін. За сценаріями Мокрієва поставлено

фільми „Рейд” (1932), „Весела змова” (1957), „Долина синіх

скель” (1958).

2 – 75 років від дня народження (м. Волгоград) Тагіра Галійовича Сабірзянова,

інженера, педагога. У 1958 закінчив Московський інститут сталі

та сплавів. До 1964 працював на Новосибірському заводі важких

верстаків і гідропресів, ст. науковим співрробітником НДІ

чорної металургії. У 1965 обраний на посаду доцента кафедри

гарячої

обробки

металів

Кіровоградського

філіалу

Харківського політехнічного інституту, провідний фахівець

ливарного виробництва КІСМу. У 1969-1973 – проректор з наукової роботи

КІСМу. Доктор технічних наук (2000), завідувач кафедри матеріалознавства та

ливарного виробництва. Автор понад 120 наукових праць, кількох навчальних

посібників.

3 – 125 років від дня народження (Кронштадт) Миколи Степановича Гумільова

(1886-1921), поета. З 1909 по 1914 навчався на історико-

філологічному факультеті Петербурзького університету. У 1909

заснував „Общество ревнителей художественного слова”, яке ще

називали „Академией стиха”. Створив і очолив нову літературну

течію в російській поезії „срібного віку” – акмеїзм (1911). У 1910

одружився з поетесою А. А. Горенко (Ахматовою). Під час

мандрівки в Африку (1910-1912) вів щоденник, написав цінну

історико-етнографічну працю „Записки об Абиссинии”. Серед його паризьких

знайомих, членів російського артистичного гуртка (1908) – художник

С.І.Данишевський, який з 1912 по 1938 жив і працював у Єлисаветграді.

Учасник Першої світової війни. Його хоробрість відзначена двома солдатськими

Георгіївськими Хрестами. У 1916 перевівся у легендарний Олександрійський

гусарський полк („полк Безсмертних”), якому присвятив вірші „Командиру 5-

го Александрийского полка Никитину”, „Взгляните: вот гусары смерти!”.

Військові нариси „Записки кавалериста” друкувалися у 1915-1916. Автор більше

10 книг поезій, поем, повістей, оповідань. Один з найвидатніших представників

російської поезії „срібного віку”. За недонесення радянській владі того, що йому

пропонували вступити до таємної офіцерської організації, розстріляний.

5 – 80 років від дня народження (м. Зінов’євськ) Тамари Григорівни

Міансарової, радянської і російської естрадної співачки (ліричне сопрано) (докладніше у нарисі „Тамара Міансарова: Пусть всегда булет солнце!...”).

7(20) – 125 років від дня народження (м. Єлисаветград) Віктора

Костянтиновича Таратути (справжнє імя Арон Шмуль

Рафулов) (1881-1926), державного і партійного діяча СРСР.

Після закінчення місцевого чотирикласного училища навчався

в Одеському ремісничому училищі „Труд”. Один з

організаторів „Південноросійського союзу робітників” у

Єлисаветграді (1897). З 1901 по 1909 − один з найактивніших

членів РСДРП; працював у Катеринославі, Миколаєві, Херсоні, Одесі, Москві та

Ярославлі. Неодноразово заарештовувався. У 1909-1919 – в еміграції, працював у

більшовицьких фракціях РСДРП. З 1917 – член Французької соціалістичної партії.

За клопотанням В. І. Леніна повернувся до Москви. Був призначений керуючим

справами ВРНГ, головою правління Банку зовнішньої торгівлі СРСР, секретарем

Комінтерну. Племінники Таратути – відомий театральний діяч І. Нєжний та

письменниця Євгенія Таратута, авторка книг про Степняка-Кравчинського.

Ім’я Таратути донедавна носив Кіровоградський ремонтно-механічний завод.

7 – 70 років від дня народження (с. Грушка Ульяновського району) Володимира

Петровича Гаврилюка, металурга. Навчався у семирічній

школі рідного села, середню школу закінчив у смт Ульяновці.

Навчався у Капітанівському ПТУ Новомиргородського

району. У 1965 закінчив факультет металургії Київського

політехнічного інституту за спеціальностями: ливарне

виробництво, металознавство та термічна обробка металів.

Працював заступником директора з наукової роботи Київського фізико-

технологічного інституту металів і сплавів НАН України. Автор понад 200

наукових праць, 100 винаходів. Доктор технічних наук (1993), професор (1998).

Лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки „за розробку, організацію виробництва та впровадження у промисловість нових конструкційних

матеріалів” (1999). Член-кореспондент НАН України, заступник головного

редактора науково-технічних журналів "Металознавство та обробка металів" і

"Процессы литья".

7 – 55 років від дня народження (м. Таллінн, Естонія) Андрія Павловича

Райковича, підприємця. Закінчив Кіровоградський інститут

сільськогосподарського

машинобудування.

Працював

директором

Долинського

комбінату

хлібопродуктів,

Долинського

та

Кіровоградського

птахокомбінатів.

Кіровоградський птахокомбінат у 1994 перетворив у ВАТ

„Птахокомбінат „Ятрань” – одне з найуспішніших

підприємств харчової промисловості України, голова його правління.

Підприємство – лауреат українських національних конкурсів з якості, член клубу

лідерів якості України з 1999. Девіз підприємства: „Європейська технологія –

вишуканий український смак”. Продукція „Ятрані” відома далеко за межами

Кіровоградщини, має розгалужену мережу фірмових магазинів. Заслужений

працівник сільського господарства України. Депутат обласної ради. Повний

кавалер ордена „За заслуги” (1998, 2001, 2006).

9 – 215 років від дня народження ( м. Новомиргород) Євгена Петровича

Оболенського (1796-1865), декабриста, князя, поручика лейб-

гвардії Фінляндського полку. Член „Союзу порятунку”, „Союзу

благоденства”, один із засновників Північного товариства

декабристів. Дотримувався республіканських поглядів. Активний

учасник повстання у Петербурзі 14.12.1925. Засуджений до

смертної кари, яку замінено 20 роками каторги. Покарання відбував у

Нерчинську. З 1839 – на поселенні у Сибіру. Після амністії 1856 жив у Калузі.

9 – 85 років від дня народження (м. Добровеличківка)   Леоніди Львівни

Гусаренко, художниці . У 1952 закінчила Кримське художне

училище ім. М. Самокиша (1952). Працює в галузі живопису,

сценографії. Основні твори: “Польові квіти”, “Бузок з

тюльпанами”, “Флокси білі”. Член Національної спілки

художників України (1962).

13(25) – 125 років від дня народження (м. Єлисаветград) Василя Микитовича

Лубенцова (1886-1975), співака (бас). Вокальну освіту здобув в Одеському

музичному училищі (1910) на кошти мецената П. Раллі. Був солістом Одеської та

Київської опер (1011-1923). У 1919 співав в Українському народному театрі П.

Саксаганського у Києві. Брав участь в організації „Української музичної драми”

і готувався першим співати партію Тараса Бульби в опері М. В. Лисенка, але

репетиції обірвала денікінська навала (1919). У 1923 запрошений до Великого

театру СРСР (дебютував партією Кончака в опері О. П. Бородіна „Князь Ігорь”), працював у ньому до 1951. Володів красивим соковитим голосом широкого

діапазону, рівним у всіх регістрах. У концертах виконував українські народні

пісні та романси. Народний артист РРФСР (1937). Лауреат Державної премії

СРСР (1951).

13 – 90 років від дня народження (с. Овнянка, тепер Щасливе

Олександрійського району) Михайла Григоровича Байсака,

військового діяча, письменника. До війни працював

секретарем Петрівського райкому комсомолу, у 1940 був

призваний на службу в Чорноморський флот. З першого й до

останнього дня брав участь в обороні Севастополя. Став

прототипом головного героя роману Василя Кучера „Голод”

Михайла Бойчака. До 1968 обіймав відповідальні посади у

ВМФ СРСР. Зумів з’ясувати долю понад 400 своїх однополчан-морських

піхотинців, що потрапили до списку безвісти зниклих. Зібрав і передав музеям

більше 5 тисяч документів. Автор понад 1,5 тисячі статей і нарисів, кількох книг:

„Матросы идут по земле”, „Море в огне” (1995), „Тех дней не смолкнет слава”.

Лауреат літературної премії ім. О. Фадєєва. Контр-адмірал (2000). Нагороджений

сімома орденами і 30 медалями. Його ім’я занесене в книгу «Солдати ХХ

століття» у розділ „200 видатних діячів сучасності – учасників ВВВ”. Почесний

громадянин с. Щасливого.

14 – 50 років від дня народження (м. Красноярськ) Ольги Валентинівни

Авраменко, математика. Батьки – фахівці з фізики – працювали

у Сибірському відділенні Академії Наук СРСР. З 1967 мешкає в

Кіровограді, випусниця (із золотою медаллю) СШ № 11. У 1983

з відзнакою закінчила механіко-математичний факультет

Одеського університету. Відтоді працює у Кіровоградському

державному педагогічному інституті (КДПУ ім. В. К.

Винниченка). Доктор фізико-математичних наук, завідувачка кафедри прикладної

математики. Досліджує хвильові процеси у гідромеханіці.

16(28) – 135 років від дня народження (м. Сміла на Черкащині) Георгія

Федоровича Проскури (1876-1958), інженера, ученого в

галузі прикладних аеро- та гідромеханіки. Випускник

Єлисаветградського земського реального училища (1895),

закінчив Московське вище технічне училище (1901),

аспірантуру Харківського технологічного інституту (1904),

з 1911 професор кафедри прикладної механіки і теорії

будування машин ХТІ, один із засновників Харківського

авіаційного інституту (1930). У 1934 створив першу в СРСР

гідродинамічну трубу для дослідження гідродинамічних решіток профілів, вивчив

гідродинаміку турбомашин. Дійсний член Академії наук УРСР (з 1929). З 1929 по

1941 – керівник кафедри експериментальної аеродинаміки, автор 70 наукових

праць: „Центробежные насосы”, „Гидродинамика турбомашин”, „Пропеллерные

насосы” та ін. Лауреат Державної премії СРСР (1943). Заслужений діяч науки і

техніки УРСР (1944). У 1974 засновано премію імені Проскури, яка

присуджується АН України за визначні досягнення у галузі енергетики; одна з

Харківських вулиць носить ім’я академіка П., меморіальні дошки з барельєфом

ученого встановлені на будівлях ХПІ та ХАІ.

16 – 110 років від дня народження (м. Єлисаветград) Семена Фоковича

Тютюшкіна (1901-1980), залізничника. З 1909 по 1913

навчався у Пашутінському народному училищі в

Єлисаветграді. Трудову діяльність почав у 12 років на

заводі Козубського в Єлисаветграді. З 1917 по 1956 (з

перервами) працював у паровозному депо рідного міста. З

1941 по 1946 як машиніст потягу та бригадир локомотива

обслуговував

радянські

війська

під

Ленінградом,

Сталінградом, Кенігсбергом, Варшавою. Перевозив війська і бойову техніку, переправляв поранених у тил, доставляв продовольство у блокадний Ленінград.

5.12.1943 за видатні заслуги перед державою у справі забезпечення перевезень

для фронту і народного господарства йому присвоєно звання Героя

Соціалістичної Праці з врученням ордена Леніна і Золотої Зірки „Серп і молот”

(№ 136). У післявоєнний період нагороджений ще одним орденом Леніна.

Почесний залізничник СРСР. У 2008 на фасаді залізничного вокзалу в Кіровограді

встановлено меморіальну дошку.

17 – 100 років від дня народження (с. Тишківка Добровеличківського району)

Бориса Давидовича Лева (1911-1971), військового діяча. У

1927 вступив до школи ФЗН у Зінов’євську, у 1930 закінчив

борошномельний технікум у Дніпропетровську. Працював

інструктором виробничого навчання, уповноваженим

Зінов’євського окружкому партії на селі. З 1933 – у

Радянській Армії. Закінчив військове училище (1935) та

Військову Академію ім. М. В. Фрунзе (1941). Воював на Брянському фронті, під

Єльцем та Лівнами. 21.09.1943 підрозділи його полку першими в дивізії

форсували Дніпро. Герой Радянського Союзу (1943). З 1.01.1966 – генерал-майор, старший викладач, згодом доцент військової кафедри Академії ім. М. В. Фрунзе.

17 – 95 років від дня народження (м. Єлисаветград) Павла Олександровича

Гельбака

(справжнє

прізвище

Гельбах)

(1916-2009),

письменника. Закінчив фабрично-заводську школу та вступив

до будівельного технікуму. Тоді ж дебютував у місцевій пресі.

З 1932 – на журналістській роботі. У 1944 призначений

редактором газети „Советская Литва”, потім заступником

головного

редактора

журналу

„Коммунист”

(Вільнюс).

Заслужений діяч культури Литовської РСР (1964). Автор книг: „Мой сверстник”

(1959), „Сын чекиста” (1974), „...И вся жизнь” (1980), „Ехали дрожки” (1984) та

ін. В останній книзі міститься багато спогадів про Єлисаветград.

18 – 80 років від дня народження (станція Терехівка Гомельської області, Білорусія) Леоніда Сергійовича Гулі, авіатора. У 1952

закінчив Московське училище за спеціальністю штурман-

аерознімальник. Працював у Хабаровському обєднаному

авіаційному загоні. У 1959-1962 – старший штурман

аеропорту м. Хабаровська. Освоїв літаки ІЛ-14, ІЛ-18, ТУ-

104. У 1966 закінчив факультет повітряної навігації

Вищого авіаційного училища цивільної авіації в

Ленінграді. Був призначений штурманом-інструктором

Кіровоградської школи вищої льотної підготовки, згодом стає штурманом-

інспектором

КШВЛП.

Після

заснування

Кіровоградського

льотно-

штурманського училища ЦА призначається заступником начальника. З 1983

по 1986 – начальник КЛШУ. З 1986 після розформування закладу – начальник

служби аеронавігаційної інформації Кіровоградського вищого льотного

училища. Заслужений штурман СРСР (1982).

20 – 265 років від дня народження Федора Артемійовича Боровського (1746-1805, похований у с. Талова Балка Світловодського району), військового діяча, генерал-майора. Освічений офіцер, брав

участь у роботі комісії зі створення нового Уложення (1769).

Соратник П.Рум’янцева, О.Суворова, М.Кутузова. Учасник

майже всіх російських воєнних кампаній другої половини

ХVІІІ. Володів в Олександрійському повіті хутором

Бригадирським з 1804 (657 десятин). Його рідний брат Іван − селами

Ясинуваткою і Попівкою з 1804 (1072 дес.), селом Таловим з хуторами з 1782

(3642 дес.), селом Миронівкою з 1806 (2221 дес.) та іншими маєтностями.

Побудував своїм коштом Преображенську церкву (1806) у с. Талова Балка, де й

поховав брата у родинній усипальні. У селі Ясинуватці Олександрійського

району зберігся чудовий палац (нині напівзруйнований), що належав доньці

І. Боровського (за чоловіком Вінберг). Портрет Ф. Боровського у 1799 написав

знаменитий художник В. Л. Боровиковський.

20 – 135 років від дня народження Володимира Миколайовича Домогацького

(1876-1939), скульптора ( докладніше у нарисі „Дон Кіхот скульптури” ).

20 – 120 років від дня народження (с. Будище на Київщині) Юрія Йосиповича

Тютюнника (1891-1929, розстріляний), військового діяча, генерал-хорунжого Армії УНР. Закінчив агрошколу в Умані.

У роки Першої світової війни 1914-1918 на фронті, отримав

офіцерський чин. У березні-квітні 1917 сформував у

Сімферополі український полк ім. П. Дорошенка. Восени

1917 організував у Звенигородці Кіш Вільного козацтва, став

його отаманом. На чолі 20-тисячного повстанського війська

громив більшовицькі війська, зокрема 8-тисячну групу М. Муравйова. До травня

1918 контролював великі території Київщини і Херсонщини. У лютому 1919

об’єднався із загонами М. Григор’єва на Єлисаветградщині, утворивши

повстанську армію (23 тисячі багнетів і шабель, 52 гармати, 20 бронепоїздів).

Був начальником штабу у М. Григор’єва, з яким у травні 1919 вчинив

антибільшовицький заколот. Написав текст Універсалу “До українського

народу” для М. Григор’єва. Після загибелі отамана приєднався до Армії УНР. Був

призначений помічником командувача. Після інтернування до Польщі у 1921

підготував план 2-го Зимового походу в Україну, який закінчився поразкою. Після

цього пішов на співробітництво з радянською владою (1924). Викладав тактику і

стратегію у Харківській школі червоних старшин. Написав спогади про Зимовий

похід, кілька сценаріїв, навіть зіграв самого себе у фільмі “ПКП”. Співавтор

фільму О. Довженка „Звенигора” (1927).

21 – 90 років від дня народження (с. Єгорівка Новоукраїнського району)

Лариси Григорівни Скрипник (1921-2004), мовознавця.

Закінчила Київський університет (1947). Працювала в Інституті

мовознавства АН УРСР (1952-1977), Київському інституті

культури (1977-1983). Доктор філологічних наук (1976),

професор (1981). Співавтор праці „Сучасна українська

літературна мова. Лексика і фразеологія” (1973), один з укладачів і редакторів 11-

томного „Словника української мови” (1970-1980). Лауреат Державної премії

СРСР (1983). Автор словника-довідника „Власні імена людей” (1996), монографії

„Фразеологія української мови” та ін.

22 – 60 років від дня народження (смт Добровеличківка) Володимира

Григоровича Горбатюка, кобзаря. У 1968 закінчив

Седнівську СШ в Устинівському районі. У 1974-1978

навчався

на

диригентсько-хоровому

відділенні

Кіровоградського

музичного

училища.

Працював

хормейстером

хору

„Нива”

обласної

сільськогосподарської

станції,

директором

Компаніївської дитячої музичної школи, завідуючим клубом. У 1986 під

впливом письменника-дисидента Олеся Бердника захопився кобзарством. Один з

фундаторів (разом із О.Бердником та В.Литвином) кобзарської школи у с. Стрітів

Кагарлицького району Київської області, відкритої 31.08.1989. Викладав у ній. З

1999 − професійний кобзар. Гастролював у Росії, Латвії, Литві, Польщі, Румунії, США. У 1994 організував Всеукраїнську спілку кобзарів, був її головою до 1999.

З 1994 перебуває на кобзарському посту на Чернечій горі у Каневі . З нагоди

створення обласного відділення кобзарів України (2004) виступив з концертом

у Кіровоградській дитячій музичній школі № 2. Заслужений діяч мистецтв

України (2000).

23 – 170 років від дня народження (Олександрійський повіт) Вадима

Володимировича Романова (1841-1890, похований у Новодівичому монастирі),

письменника. Освіту отримав у англійському пансіоні Мечина у Петербурзі та

Морському Кадетському корпусі (1854-1859). Мічманом здійснив 18-місячне

плавання у Середземному морі та Атлантичному океані. З 1860 – вільнослухач

Петербурзького університету. У той час у нього зародилась думка про

влаштування для народу недільних бесід і шкіл, активно втілював цю ідею в

життя . У 1862 був кандидатом у мирові посередники Олександрійського повіту.

З 1864 – лейтенант флоту. У 1865-1868 здійснив мандрівку по Європі та Азії, півроку жив у Сибіру. З 1869 – чиновник особливих доручень, секретар

Поштового дапартаменту в Петербурзі. З 1877 служив у Міністерстві Державного

Майна. З 1885 – гласний Петербурзької думи, член міської комісії по народній

освіті. Друкуватися почав з 1860. Автор роману із сибірського життя „За Урал.

Рассказ из воспоминаний о Сибири” (1875, 1884); повістей, оповідань та нарисів

„Исповедь ссыльного” (1886), „Один медведь и пять людей” (1887), „Были без

дум. Рассказы на сон грядущий” (1870), „Заколдованная земля. Из материалов для

истории втуне лежащих русских богатств” (1888); повісті з історії своєї родини

„Сестра декабриста” та ін.

23 – 75 років від дня народження (м. Кірово, Кіровоград) Гарія Олександровича

Войченка, театрального діяча, режисера, поета. У 1968

закінчив Харківський інститут культури. З 1970 по 1997

працював

завідувачем

сектору

театрального

мистецтва

Кіровоградського

обласного

Будинку

народної творчості. Зробив вагомий внесок у розвиток

аматорського

театрального

мистецтва

області:

організовував

конкурси

народних

театрів

і

драмколективів, Всеукраїнське свято театрального

мистецтва „Вересневі самоцвіти”. Першим в Україні

започаткував конкурс одноактних п’єс. Автор кількох десятків методичних

матеріалів та буклетів з питань режисури, акторської майстерності, сценографії

тощо. Внаслідок його методичної і практичної допомоги 18 драмгурткам було

присвоєно звання „народний театр”. Як режисер здійснив постановку понад 30

вистав класичної та сучасної драматургії. Автор трьох збірок поезій: „Думи мої”

(1996), „Степова симфонія” (1998), „Ми родом з дитинства” (2003); повісті

„Теплий дощ” (2007), 14 пісень. Член Національної Спілки театральних діячів

України.

25 – 90 років від дня народження ( м. Бобринець) Володимира Федоровича

Сербулова, військового діяча. Учасник ВВВ. Старший лейтенант. 14 квітня 1944

його рота, форсувавши Дністер, однією з перших увірвалася до с. Гура-Бикулуй.

Герой Радянського Союзу (від 13.09.1944). Учасник Параду Перемоги у Москві

24.06.1944. Після війни жив і працював у Ворошиловграді (Луганську).

25 – 70 років від дня народження (с. Мирне Одеської області) Микити

Варфоломійовича Новикова, металурга. Навчався в

Одеському технологічному інституті, у 1962 закінчив

Московський інститут сталі і сплавів. Працював на

металургійних комбінатах Росії (майже чверть століття на

Новолипецькому металургійному комбінаті) та Казахстану

(очолював Актюбінський завод ферросплавів, холдінг

„Казхром). У 2002 повернувся в Україну і очолив Побузький

ферронікелевий комбінат (відкритий у 1972) у Голованівському районі, який

після розпаду СРСР перебував у повному занепаді. Ним особисто розроблена і

реалізована програма відновлення, технічного і технологічного переозброєння

комбінату, на якому нині трудиться майже 2 тисячі чоловік. Знайшов

інвесторів, власники акцій комбінату вклали в його реконструкцію понад 90

млн. доларів. Екологічно чиста, безвідходна, безперервна технологія, що

застосовується на комбінаті, не має аналогів в СНД. З 2004 по 2008

виплавлено понад 60 тисяч тон нікелю, щороку комбінат переробляє понад 1

млн. тонн руди з Індонезії та Нової Каледонії. У селищі Побузькому відновлена

і примножена соціальна інфраструктура. Почесний металург, член

Міжнародної спілки металлургів, кавалер ордена Святого Миколая Чудотворця

«За примноження добра на Землі». Лауреат міжнародної премії імені Петра

Великого «За значний особистий внесок у розвиток відносин між Російською

Федерацією і Україною».

26 – 80 років від дня народження ( м. Зінов’євськ) Зіновія Семеновича

Архангородського, спортсмена (важкоатлет), тренера. У

1954 закінчив Державний Центральний інститут фізичної

культури в Москві. Майстер спорту СРСР (1957).

Організатор та керівник 3-х центрів підготовки важкоатлетів

вищих досягнень та олімпійського резерву: у Кривому Розі

(1955-1971), Дніпропетровську (1976-1982) та Харкові (1986-

2000). Заслужений тренер УРСР (1964) та СРСР (1991). Суддя міжнародної

категорії (1980). Член виконкому Федерації важкої атлетики України (1996-2000).

Віце-президент асоціації „Зірки спорту України” (з 1998). Автор книги „Гирьовий

спорт” (1980), 15 науково-методичних праць з підготовки штангістів. Підготував

24 майстрів спорту міжнародного класу, 4-х заслужених майстрів спорту

(олімпійські чемпіони Юрій Зайцев і Султан Рахманов), 12 чемпіонів світу і

Європи. Почесний академік, професор, завідувач кафедри важкої атлетики

Харківської державної академії фізичної культури і спорту. У 2003 визнаний

„Людиною століття” в Україні за розвиток важкої атлетики. У Харкові щороку

проводяться Всеукраїнські змагання на приз Зіновія Архангородського.

27 – 210 років від дня народження (Волинська губернія) Олександра Івановича

Вегеліна (1801-1860), декабриста. Батько – доктор медицини

Йоган-Крістоф Вегелін. Виховувався у кадетському корпусі до

1818. З 1822 – поручик, командир 3-ї роти Литовського

пікінерного батальйону. Член таємного Товариства військових

друзів, організатор виступу Литовського пікінерного батальйону.

Арештований 26.12.1825. Військовим судом позбавлений дворянства, чинів і

засуджений до смертної кари, яку замінено 10-річним засланням на каторжні

роботи до Сибіру. У 1837 дозволено вступити на військову службу рядовим до

Кабардинського єгерського полку. Дослужився до прапорщика. У 1842

звільнений у відставку за станом здоров’я із забороною в’їзду в обидві столиці, під поліцейський нагляд за місцем проживання. З 1843 жив у Полтаві, потім

декілька років мешкав у родичів у Новій Празі Олександрійського повіту.

Останні роки життя провів в Одесі, де завідував мінеральними водами.

28 – 65 років від дня народження ( м. Кіровоград) Анатолія Івановича Бойка,

фахівця у галузі механізації сільського господарства. У 1969 закінчив

Кіровоградський технікум сільськогосподарського машинобудування. Працював

головним науковим співробітником Всесоюзного НДІ тваринницького

машинобудування (1988-1993), у Національному аграрному університеті

завідувачем кафедри виробничих процесів у тваринництві (з 1998). Одночасно у

1996-1998

−

заступник

директора

Державного

департаменту

сільськогосподарського машинобудування Міністерства промислової політики

України. З 1998 − директор навчально-наукового центру машинобудування для

АПК. Доктор технічних наук (1992), професор (1996).

1.1896 (115 років тому). – Інженер Михайло Алтухов остаточно завершив

спорудження Єлисаветградського водогону.

2.1981 (30 років тому). − У приміщенні Кіровоградської музичної школи № 1

відкрито музей Генріха Нейгауза .

12.1921 (90 років тому). – В Єлисаветграді при відділі мистецтв “Худпроп”

відкрито художню майстерню для художників-професіоналів. Завідуючий Семен

Данишевський (1870-1944).

20.1921 (90 років тому). – В Єлисаветградському концентраційному таборі, що

розміщувався у центрі міста, утримувалось 265 військовополонених поляків.

27.1991 (20 років тому) − Відбулися установчі збори Кіровоградського крайового

козацького товариства Буго - Гардівської паланки Українського козацтва.

28.1911 (100 років тому). – Відомий спортсмен-авіатор з Одеси Сергій Уточкін

здійснив у Єлисаветграді 5 польотів (два з них – із пассажирами) на аероплані

“Фарман” власного виробництва.

ТРАВЕНЬ

1 – 120 років від дня народження ( м. Єлисаветград) Олександра Юхимовича

Разумного (1891-1972), кінорежисера, оператора, художника (докладніше у

нарисі „Як наші земляки Леніна хоронили” ).

1 – 75 років від дня народження ( с. Грушка Ульяновського району) Володимира

Захаровича

Островерхого,

художника.

Закінчив Одеське державне художне училище ім. М. Грекова

(1963). Живописець. Основні твори: „Квітне Україна” (1984),

„Джерело” (1986), „Осіння елегія” (1986), „Біля ставка”

(1987), „Ранок в Грушанській долині” (1992). Член

Національної спілки художників України (1989).

3(15) – 120 років від дня народження (м. Київ) Михайла Афанасійовича

Булгакова (1891-1940), письменника. У 1916 з відзнакою

закінчив медичний факультет Київського університету. Того

ж року служив у фронтових шпиталях в Україні, працював

земським лікарем на Смоленщині. З жовтня 1919 по січень

1920 – полковий лікар 5-го гусарського Олександрійського

полку. Автор повістей: „Записки юного лікаря”, „Морфій”,

„Дияволіада”, „Фатальні яйця”, „Собаче серце”; романів: „Біла гвардія”,

„Театральний роман”, „Майстер і Маргарита”; п’єс: „Дні Турбіних”, „Біг”, „Іван

Васильович змінює професію”, „Зойчина квартира” та ін . При написанні

кіносценарію за поемою М.В.Гоголя „Мертві душі” використав мемуари

старого солдата „Імператор Микола I у Єлисаветграді в 1851р.”, вперше

опубліковані журналом „Русская старина” (1898). Це особливо стосується

сцен підготовки міста до приїзду генерал-губернатора, які взяті не у Гоголя, а

з опису дій єлисаветградської влади до зустрічі імператора. Опис генерал-

губернаторського кортежу багато в чому повторює картину в’їзду Миколи I в

Єлисаветград.

А

ще

дослідники творчості

Булгакова

вважають

В.Б.Шкловського

(представника

відомої

єлисаветградської

родини)

прототипом одного з героїв роману „Біла гвардія” літератора-авантюриста

Шполянського (ще одне єлисаветградське прізвище), напівдемонічного

командира гетьманського автобронедивізіону. Інтригує й те, що дівоче прізвище

Олени Сергіївни – дружини письменника, його „Маргарити” – було Нюренберг

(прізвище також добре відоме в Єлисаветграді). Нарешті, перша публікація

роману „Майстер і Маргарита” відбулася у журналі „Москва” (1966, №11 і

1967, №1), коли його головним редактором був наш земляк (уродженець

Новомиргорода) Є. Ю. Поповкін (1907-1968). З різкою критикою роману

виступив відомий радянський літературознавець (уродженець Єлисаветграда)

М.С.Гус.

3 – 70 років від дня народження Ореста Андрійовича Цімейка, лікаря-

нейрохірурга.

У

1969

після

закінчення

Івано-

Франківського медичного інституту протягом трьох

років працював нейрохірургом у Кіровоградській

обласній лікарні. З 1972 – в Інституті нейрохірургії імені

академіка А.П.Ромоданова АМН України. З 1995 –

головний науковий співробітник відділу судинної нейрохірургії, керівник клініки

судинної нейрохірургії. Доктор медичних наук (1992). Заслужений лікар України

(2002). Автор 224 наукових праць, 8 винаходів. Член спеціалізованої вченої ради з

нейрохірургії; член Української, Європейської та Всесвітньої асоціацій

нейрохірургів. Виконав понад 2,5 тисячі найскладніших операцій на мозкових

судинах.

4 – 60 років від дня народження (с. Глодоси Новоукраїнського району) Юрія

Михайловича

Дмитренка,

письменника.

Закінчив

Кіровоградський

інститут

сільськогосподарського

машинобудування (1973). Працював у газетах Кіровоградщини

(1973-1980),

Полтавщини (з 1981), головним редактором

інформаційно-видавничого агентства „Астрея” (1990-1999) у

Полтаві. З 1992 – начальник управління у справах преси та

інформації Полтавської облдержадміністрації. Редактор на громадських засадах

газет „Літературна Полтавщина”, „Полтавочка”; журналів „Добромисл”,

„Журавлик”, „Лтавський детектив”. Протягом 1980-2000 написав і видав 45 книг

(поезія, проза, публіцистика, детективи). Автор історико-краєзнавчих книг

„Червоний грозовій” (1988), „Я, отаман Григор’єв...” (1991); пригодницьких

повістей „Скарби мовчать” (1985), „Розшук” (1988), „Гонорар за злочин” (1990) та

ін.; збірки іронічних казок для дітей „Лісорубія” (1990); десятитомного роману-

хроніки про події 1917-1922 в Україні („Загибель імперії”, „Нашестя”,

„Гетьманська держава”, „Війна з Росією”, „Отаманщина”, „Окупація”,

„Повстанські вихори”, „Вогонь Холодного Яру”, „Махновці”).

4 – 55 років від дня народження (м. Київ) Сергія Івановича Омельчука, журналіста. У 1982 закінчив факультет журналістики

Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка. До

2001 працював у Держкомтелерадіо України на посадах

редактора, старшого редактора, завідувача відділу та

головного редактора. З 2001 по жовтень 2010 -

генеральний

директор

Кіровоградської

обласної

державної телерадіокомпанії (КОДТРК). Забезпечив

створення власної мережі обласного телебачення, у 2008-

2009 воно переведене на новітні цифрові технології підготовки і видачі передач.

За його безпосередньої участі створено низку популярних програм та фільмів, відзначених також на всеукраїнських фестивалях. У 2005-2006 КОДТРК двічі

поспіль отримувала диплом „Лідер мережі зв’язку та інформатики України”.

Заслужений журналіст України (2008). Занесений на міську дошку Пошани

(2010).

5 – 70 років від дня народження (м. Сизрань Куйбишевської області) Світлани

Олексіївни Безпалько, лікаря. У 1961 закінчила

Дніпропетровський медичний інститут. З 1965 працює на

Кіровоградщині: лікар санаторію-профілакторію заводу

„Червона Зірка” (по 1968), лікар-ревматолог 2-ї міської

лікарні (1968-1970), лікар-алерголог обласної лікарні

(1970-1975), завідувачка пульмонологічного відділення

обласної

лікарні

(1975-1977),

завідувачка

терапевтичного відділення стаціонару обласного

лікувально-санаторного управління. Після його реорганізації у Кіровоградський

обласний кардіологічний диспансер працювала в ньому з 1990 по 1996

завідувачкою діагностичного відділення. Нагороджена орденом Дружби

народів. Заслужений лікар України (1991).

7 – 200 років від дня народження (м. Курськ) Миколи Хрисанфовича Рибакова

(1811-1876), актора. Був дрібним чиновником Курської казенної

палати. У 1826 дебютував на сцені Курського театру, очолюваного

І.В.Штейном. Згодом перейшов до трупи Л.Ю.Млотковського. Осів

з нею у Харкові, грав тут до 1841. Потім з дружиною Пауліною

Герасимівною працював у південних губерніях Росії, переважно в

Єлисаветградському повіті. Вирішальний вплив на його творчість справила гра

П. Мочалова й М. Щепкіна. У 1859 зіграв роль Гамлета. Один з кращих

виконавців ролей купців у п’єсах О.М.Островського. В історію російського театру

увійшов як видатний художник-реаліст, як один з реформаторів провінційної

сцени. Під його впливом любов’ю до театру загорівся уродженець м.

Новомиргорода В.М.Горєлов, згодом видатний актор, що виступав під

псевдонімом Давидов (1849-1925).

7 – 200 років від дня народження Миколи Милославського (справжнє прізвище

Фрідебург Микола Карлович) (1811-1882),

актора,

режисера,

антрепренера.

Сценічну

діяльність почав у 1837. У 1838, 1858, 1860 грав в

Александринському театрі, а у 1859 – в

московському Малому театрі. Однак закріпитися

на столичній сцені йому не вдалося. Одночасно

тримав антрепризи у Тулі (1850-1851), Казані

(1852-1858), Києві (1864-1865), Одесі (1880-1882). Був одним з найосвіченіших

російських акторів, його мистецтво відзначалось благородством сценічної манери.

Серед кращих ролей – Гамлет, король Лір, Шейлок, Чацький, Кречинський та ін.

Його театри відзначались високим рівнем акторської майстерності та

оформлення спектаклів, віддавав перевагу кращим творам класичної драматургії.

Добрий знайомий М. Л. Кропивницького по одеській сцені. Деякий час (з 1879 по

1883) був власником Єлисаветградського театру, збудованого Трамбицьким у

1867.

7 – 85 років від дня народження (м. Новогеоргіївськ, Світловодськ) Леоніда

Омеляновича Дундученка, математика. Учасник ВВВ.

Після демобілізації із золотою медаллю закінчив

Кіровоградську СШ № 6 (1946). Вступив на механіко-

математичний

факультет

Київського

державного

університету ім. Т.Г.Шевченка, але через матеріальну скруту

у 1947 перевівся на навчання до Кіровоградського педагогічного інституту,

який закінчив з відзнакою у 1951. З 1952 по 1976 працює у Київському

політехнічному інституті. Доктор фізико-математичних наук (1968), професор

(1974). У 1974-1979 − Голова науково-методичної комісії з математики при

Мінвузі УРСР. Був також завідувачем кафедри вищої математики Київського

вищого артилерійського інженерного училища (1958-1970) та Київського

інженерно-будівельного інституту (1976-1983). У 1979-1983 – завідувач кафедри

вищої математики Кабульського політехнічного інституту (Афганістан). З 1984 по

1989 викладав у Київському вищому танковому інженерному училищі. З 1992

мешкає в США (штат Каліфорнія). Автор 87 науково-методичних робіт, у тому

числі 16 підручників і посібників. Захоплюється живописом, автор низки картин

історичної тематики. У 2005 професори Л.О.Дундученко (Каліфорнія, США) і

В.В.Ясінський (директор Інституту моніторингу якості освіти НТУУ “КПІ”) ( на

знімку) завершили підготовку до друку унікального чотиритомного підручника

“Вища математика” для студентів і викладачів технічних ВНЗ.

7 – 50 років від дня народження (м. Олександрія) Віктора Васильовича Бабича, актора. Закінчив Кіровоградський технікум механізації

сільського господарства. Після армії працював на

електромеханічному заводі в Олександрії. У 1986 закінчив

Київський інститут театрального мистецтва (курс народного

артиста СРСР Юрія Мажуги). За розподілом потрапив у трупу

Псковського Академічного театру драми ім. О.С.Пушкіна. За

20 років роботи зіграв у більш ніж у 100 постановках. Провідні

ролі у спектаклях: "Псковитянка", "Кубанские казаки", "Король Лир", "Виновник

торжества", "Соловьиная ночь", "Маленькие трагедии", "Цыганы", "Двенадцатая

ночь", "Скупой", "Сирано де Бержерак", "Забыть Герострата!", "Утиная охота",

"Ханума" та ін. Нагороджений медаллю "За заслуги перед Псковом" (2006). З

2008 - артист Московського Драматичного театру "Бенефіс". Заслужений артист

Російської Федерації (2005).

8 – 135 років від дня народження (м. Кам’янка Пензенської області) Миколи

Ниловича Бурденка (1876-1946), ученого-хірурга. Під час

навчання у Дерптському університеті був направлений на

Єлисаветградщину для боротьби з епідемією інфекційних

захворювань. З липня 1902 по травень 1903 працював у с.

Миколаївці (поблизу Єлисаветграда) під керівництвом

фельдшера Меєровича. Розробив оригінальний метод

боротьби з висипним тифом, оснований на застосуванні

дьогтю і тютюну. Свою діяльність у Єлисаветградському повіті висвітлив у

звіті, опублікованому часописом „Врачебная хроника Херсонской губернии” (№

14, 1905). Академік АН СРСР (з 1939), дійсний член АМН СРСР (з 1944), президент АМН СРСР (1944-1946). Наукові праці присвячені проблемам

воєннопольової хірургії, лікування хворих на пухлини головного мозку. У роки

ВВВ – головний хірург Радянської Армії, Лауреат Державної премії СРСР (1941), Герой Соціалістичної праці (1943).

9 – 85 років від дня народження (м. Зінов’євськ) Олени Федорівни Лицканович,

актриси. У 1950 закінчила Харківський інститут

театрального мистецтва. Знялась у фільмах:

„Лимерівна” (1955, Маруся), „Над Черемошем”

(1955, Ксена), „Іван Франко” (1956, Олена Павлик),

„Педагогічна поема” (1956, Катерина Григорівна),

„Одного чудового дня” (1956, Галя), „Гори, моя

зоре” (1958, Тамара), „Перевірено – мін немає (1965), „Вишневі ночі” та ін.

Дружина легендарного театрального режисера Володимира Оглобліна, з яким

прожила майже 50 років.

13 – 60 років від дня народження (Київщина) Сергія Івановича Ткаченка, поета, перекладача. Брат Всеволода Ткаченка. Дитячі та

шкільні роки пройшли у селі Свірневому, а також у

містечках Голованівську та Ульяновці. Навчався у СШ №2

м. Ульяновки. У 1973 закінчив перекладацьке відділення

(факультет

романо-германської

філології)

Київського

державного університету імени Т. Г.Шевченка, за фахом –

американіст. З 1976 до 1986 працював викладачем кафедр

англійської філології та лексикології і стилістики англійської мови Київського

державного педагогічного інституту іноземних мов. Після закінчення в 1987

Курсів перекладачів ООН був узятий на роботу в Секретаріат Організації

Об’єднаних Націй у Нью-Йорку. Доктор філологічних наук. Перекладає твори

англомовних, франкомовних, іспаномовних, німецькомовних та польськомовних

поетів Європи, Америки, Африки та Австралії. Автор збірок поезій та перекладів:

„Сповідь правнука сільського писаря” (2000), „Ужинок осіннього поля” (2001) і

«Храм Дани» (2005). З 2002 – головний редактор літературно-мистецького і

громадсько-політичного часопису „Ятрань” (видається у Голованівську).

Автор монографії „Сходження: Життя і творчість Володимира Бровченка”

(2008). Лауреат Міжнародної літературної премії „Тріумф”, Міжнародної

премії імені Григорія Сковороди „Сад божественних пісень” (2008).

14 – 125 років від дня народження (Бессарабська губернія) Йосипа Йосиповича

Перпера (1886-1966), літератора, видавця, пропагандиста вегетаріанства. У 1904-1906 навчався у Швейцарії та Німеччині, де вивчав мови, літературу, економічні

та комерційні науки. У 1908 закінчив Кишинівське комерційне училище. Під

впливом ідей Л.Толстого повністю змінив свій світогляд, присвятив життя

пропаганді вегетаріанства. З 1909 по 1915 видавав журнал „Вегетарианское

обозрение”. Вегетаріанство розглядав не лише як особливу діету, а й як

особливий спосіб життя. Неодноразово зустрічався з Л.Толстим, листувався з

письменником, друкував його статті. У 1908 написав статтю „Лев Толстой как

вегетарианец”, у 1909 у своєму журналі надрукував статтю «У Льва Николаевича

Толстого и его друзей». Виступав з лекціями про вегетаріанство у багатьох містах

Росії. Після відвідин Єлисаветграда в 1911 писав дружині: «...Вчера вечером,

когда уезжал из Елисаветграда, меня провожала группа молодых

единомышленников. Они меня искренно благодарили, так тепло и душевно со

мной говорили, что я всю ночь не мог успокоиться от наплыва этих добрых

чувств, связывающих совершенно незнакомых людей и делающих их в один час

братьями и друзьями. Лекция моя сошла хорошо в духовном отношении ; я

уехал радостный, добрый, полный удовлетворенья и любви.”

14 – 90 років від дня народження (с. Диківка Знам’янського району) Петра

Григоровича Осипенка, правознавця. У 1940 закінчив фізико-

математичний факультет Кіровоградського вчительського

інституту, у 1950 – Харківський юридичний інститут.

Працював помічником прокурора, прокурором району в

Кіровоградській області. З 1953 – в Прокуратурі УРСР: прокурор

слідчого відділу, кримінально - судового відділу по нагляду за слідством в

органах державної безпеки. У 1960-1968 – прокурор Київської області. У 1968-1983 займав посади заступника і першого заступника Прокурора УРСР. З 1983 до

1990 – Прокурор УРСР. Державний радник юстиції 1-го класу (1983). Заслужений

юрист України (1981).

16 – 80 років від дня народження ( с. Денисівка Долинського району)   Віталія

Борисовича,  Звенигородського, художника. У 1958 закінчив

факультет декоративно-монументального розпису Львівського

державного інституту прикладного та декоративного мистецтва.

Член Національної спілки художників України (1970). Учасник

художніх виставок з 1968. Твори закуплені Закарпатським

обласним художнім музеєм ім. Й.Бокшая. Персональні виставки влаштовувалися

в Ужгороді (1982, 2001).

17 – 55 років від дня народження (м. Севастополь) Миколи Миколайовича

Лавренка, державного діяча. З дитинства мешкає в м.

Олександрії. У 1982 закінчив Кіровоградський інститут

сільськогосподарського машинобудування. З 1984 до 1999 –

директор Олександрійського механічного заводу (з 1989 –

„Олександрійський завод поліграфічної техніки”, потім

в.о. голови ВАТ „Поліграфтехніка”). З 1999 по 2003 –

перший заступник голови Кіровоградської облдержадміністрації. Багато

зробив для розвитку футболу в регіоні: президент ФК „Поліграфтехніка”,

який виступав у вищій лізі українського футболу; в Олександрії збудований

сучасний стадіон. Неодноразово обирався депутатом обласної ради.

18 – 190 років від дня народження (с. Сасівка Компаніївського району)

Олександри Львівни Добровольської (за чоловіком

Бржеська) (1821-1901), єлисаветградської красуні,

музи А. Фета. Нар. 18.05.1821, пом. 1901. Батько Лев

Лаврентійович

Добровольський

був

єлисаветградським

предводителем

дворянства,

членом Товариства сільського господарства Південної Росії. Саме у Сасівці у колі

цієї родини О. С. Пушкін відзначив своє 25-річчя під час „відрядження на

сарану” (1824). Трирічна дівчинка читала поету його твори, а він, у відповідь, прочитав вірш „Аделі”. Навчалась у пансіоні, володіла французькою, німецькою

та італійською мовами. У 1840 вийшла заміж за відставного кірасира, молодого й

багатого олександрійського поміщика Олексія Бржеського й стала окрасою

місцевого великосвітського товариства. Познайомилась з Фетом влітку 1845 у

маєтку чоловіка с. Березівці Олександрійського повіту, їхня дружба тривала

до кінця життя поета (1892). Їй він присвятив багато ліричних шедеврів: „ Мы

нравимся уездам и столицам”, „Кто скажет нам, что жить мы не умели”, „Мы

встретились вновь после долгой разлуки” та ін. На знімку: церква Св. Йосипа

Обручника в с. Березівці, яке належало Бржеським (сучасний вигляд).

19 – 100 років від дня народження (м. Мала Виска) Івана Мусійовича

Сухомлина (1911-1993), військового діяча. Після закінчення

школи працював трактористом. З 1928 навчається у

Ленінградській військово-теоретичній льотній школі. У 1941

закінчив Військово-повітряну академію РСЧА ім. Жуковского.

Льотчик-випробувач (з 1937). Освоїв 85 типів радянських

літаків, встановив 40 світових і всесоюзних рекордів швидкості

польоту з вантажем і без нього. Учасник ВВВ. Закінчив Вищі

академічні

курси

при

Військово-Повітряній

академії

ім. К. Є. Ворошилова (1948), полковник. Герой Радянського Союзу (1971).

Заслужений льотчик-випробувач СРСР (1960), заслужений майстер спорту.

19 – 80 років від дня народження (Одещина) Аркадія Юхимовича Мацієвського

(1931-2007), скульптора. Закінчив Одеське художнє училище

(1953). З 1953 по 1970 жив і працював у Івано-Франківську. З

1970 – у Кіровограді. У співавторстві з В. В. Френчком

створив понад 30 пам’ятників монументального мистецтва на

території

області:

„Комсомольським

поколінням

Кіровоградщини” (Кіровоград), „Тарас Шевченко”, „Козак –

захисник Вітчизни” (с. Торговиця Новоархангельського

району, 2002) та ін. Близько півсотні меморіальних дошок видатним

особистостям, зокрема Ф. Лісту, Ю. Мейтусу, О. Пашутіну у Кіровограді;

Л. Мацієвичу в Олександрівці і т. д. Станкові твори зберігаються у музеях Івано-

Франківська,

Києва,

Чигирина,

Кіровограда

(портрет

С.М.Степняка-

Кравчинського, дерево, 1981 та ін.). На будинку, де жив Мацієвський,

встановлено меморіальну дошку.

20 – 95 років від дня народження (м. Камишин Волгоградської області) Олексія

Петровича

Маресьєва

(1916-2001),

легендарного

радянського льотчика. Свою бойову службу розпочав у серпні

1941 у кіровоградському небі. У березні 1942 його літак було

збито у повітряному бою, але пораненому Маресьєву в

екстремальних умовах вдалося вижити і дістатися (через 18

діб!) до своїх. Після ампутації голінок обох ніг повернувся на

фронт. Всього здійснив 86 бойових вильотів, збив 11 літаків. Герой Радянського

Союзу. Кандидат історичних наук (1956). Протягом багатьох років очолював

Радянський Комітет ветеранів війни. Подвигу Маресьєва присвячена книга Б.

Полєвого „Повість про справжню людину”.

21 – 160 років від дня народження (м. Новомиргород) Михайла Захаровича

Зіорова (архієпископа Миколая) (1851-1915),

видатного

ієрарха,

проповідника,

духовного

письменника,

засновника

багатьох

церковно-

парафіяльних шкіл. Батько Захар Зіоров був

настоятелем

єлисаветградської

церкви

Володимирської ікони Божої Матері, на території

якої похований 15.02.1899; викладав Закон Божий в

єлисаветградських гімназіях. Навчався хлопець у

Златопільській гімназії та Єлисаветградському

духовному училищі. Після закінчення Московської духовної академії (1875) працював ректором Тифліської духовної семінарії (1889-91), у 1891-1898 єпископ

Алеутський та Аляскінський, у 1898-1903 - єпископ Таврійський та

Сімферопльський. Обирався почесним членом Казанської (1897) та Московської

(1903) духовних академій, представляв духовенство у Державній Раді (з 1908). З

1908 і до кінця життя - архієпископ Варшавський і Привісленський. Автор

багатьох праць.

21 – 50 років від дня народження (с. Бандурове Гайворонського району) Миколи

Івановича Цвіліховського, ветеринарного лікаря. Доктор

біологічних наук, професор. Директор Інституту ветеринарної

медицини, якості і безпеки продукції АПК Національного

аграрного університету. Академік Української академії

аграрних

наук.

Досліджує

молекулярні

механізми

мембранного травлення у тварин в нормі і при паталогії.

Автор 160 наукових та навчально-методичних праць, 2

патентів на винаходи, 10 навчально-методичних розробок, 2 базових навчальних

програм. Один з авторів підручника „Біотехнологія” (2006).

21 – 50 років від дня народження (с. Стара Жадова, Буковина) Анатолія

Онуфрійовича Вайпана, музиканта. У 1980 закінчив Чернівецьке музичне

училище за спеціальністю – керівник самодіяльного оркестру народних

інструментів, викладач музичної школи по класу цимбал. Розпочав трудову

діяльність артистом оркестру Буковинського ансамблю пісні і танцю Чернівецької

обласної філармонії. З 1986 – артист соліст-інструменталіст театру

музики, пісні і танцю „Зоряни” Кіровоградської обласної філармонії, автор

багатьох обробок народних пісень. Велику просвітницьку роботу веде у

дитячій філармонії, його вихованці навчаються у Київській та Львівській

Національних академіях мистецтв. У складі Академічного театру музики,

пісні і танцю успішно презетував народне мистецтво у багатьох країнах

світу. У 2007 у КНДР відзначений спеціальними призом за віртуозність гри на

цимбалах. Брав участь у зйомках популярного телевізійного шоу Жака Мартена у

Парижі. Заслужений артист України (2009).

23 – 185 років від дня народження (м. Санкт-Петербург) Наталії Олександрівни

Пушкіної, (1836-1913), молодшої дочки поета. Декілька років (з

1853), будучи дружиною начальника штабу 2-го резервного

кавалерійського корпусу полковника М. Л. Дубельта, мешкала в

Єлисаветграді – одному з центрів військових поселень на півдні

Росії, народила тут трьох дітей, онуків великого поета (дочок

Наталію Дубельт-Бессель, 1854-1912 та Анну Дубельт-Кондирєву, 1861-1919 і

сина Леонтія Дубельта, 1855-1894). Брала активну участь у громадському

житті міста. За її ініціативою у приміщенні Єлисаветградського

юнкерського кавалерійського училища влаштовувалися благодійні вечори та

лотереї. Вдруге вийшла заміж у 1868 за пруського принца Миколу-Вільгельма

Нассауського й отримала титул графині Меренберг. А у 1891 її дочка від цього

шлюбу вийшла заміж за великого князя Михайла Михайловича Романова і

назавжди поселилась в Англії. Наталія Олександрівна написала автобіографічний

роман німецькою мовою ”Віра Петрівна”, нещодавно виявлений і опублікований

у перекладі на російську мову.

23 – 80 років від дня народження (м. Зінов’євськ) Юліана Олександровича

Панича, актора і режисера. До 1941 навчався у Кіровоградській

СШ № 6. Вступив до Московського обласного педагогічного

інституту ім. Н.К.Крупської, але гору взяла любов до театру.

Закінчив Московське театральне училище ім. Б.В.Щукіна.

Наприкінці 50-х на початку 60-х рр. – популярний кіноактор, знявся у 36 фільмах: „Різні долі”, „Про мого друга”,

„Педагогічна поема” та ін. У 1964 виступив як режисер-

постановник художнього фільму „Проводи білих ночей”. Разом з дружиною

Людмилою Панич зняв документальний фільм „Ти бачиш, я пам’ятаю...” про

колективізацію в СРСР, який не сподобався партійній верхівці. У співдружності з

Є. Шиферсом створив приватний театр „Ленінград - 65”, який відразу після

відкриття був заборонений. Дружив з поетом Р. Рождественським, йому

присвячений вірш „Чужой билет”. У 1971 виїхав з СРСР до Ізраїлю. З 1972 по

1994 жив у Німеччині, працював на радіостанції „Свобода”; читав заборонені в

СРСР твори О. Солженіцина, В. Гроссмана, В. Войновича та ін. У 1991 зняв

документальний фільм „Юліан Панич. Дорога додому”. З 1994 живе і працює у

Франції. Кіровоград відвідував у вересні 1994.

25 – 130 років від дня народження (с. Ясинуватка Олександрівського району)

Олександра Калістратовича Бабенка (1881-1959), фізика-

методиста

та

художника-карикатуриста.

Випускник

Златопільської гімназії. У 1902 вступив на фізико-

математичний

факультет

Київського

університету,

одночасно навчався у Київському художньому училищі. Під

псевдонімом „Москіт” виконував карикатури для

київських

часописів

1905-1907,

працював

для

знаменитого сатиричного журналу „Шершень” (1906). Після закінчення

університету (1907) до 1929 викладав фізику в середніх навчальних закладах

Вінничини. З 1932 - зав. кафедрою Київського педагогічного інституту ім.

О.М.Горького. Написав понад 100 праць з методики викладання фізики у середній

школі. Автор книг: „Електромагнитна індукція”, „Звук”, „Коливання і хвилі”

(1950) та ін. За його редакцією видано чотиритомну працю „Нариси з методики

викладання фізики в середній школі” (1952-1959), відзначену республіканською

премією ім. К.Д.Ушинського.

25 – 85 років від дня народження (м. Одеса) Миколи Олександровича Рудякова

(1926-1993), лінгвіста, літературознавця. Закінчив Одеський

університет (1953). Доктор філологічних наук (1979),

професор. Працював в університетах Одеси, Багдада (Ірак),

Кишинева. З 1973 по 1988 – в КДПІ ім. О. С. Пушкіна, останні роки життя в Івано-Франківському педінституті.

Автор монографій: „Основы стилистического анализа

художественного

произведения”

(1972),

„Стилистический

анализ

художественного произведения” (1977), „Основы анализа художественного

текста” (1981), „Поэтика, стилистика художественного произведения” (1993).

Дружина – доктор філологічних наук Ж.П.Соколовська, їхні сини Олександр і

Павло Рудякови – також відомі мовознавці (обидва захистили докторські

дисертації).

25 – 55 років від дня народження (м. Київ) Валерія Самофалова, футболіста.

Нападник. З 1975 – у Кіровограді. У складі кіровоградської „Зірки” провів 14

сезонів. Став рекордсменом клубу за кількістю зіграних матчів (понад 500) та

її кращим бомбардиром (72 голи). Був капітаном команди, граючим тренером,

технічним директором клубу, начальником команди. Майстер спорту СРСР. У

2002 включений до першої символічної збірної кіровоградської „Зірки”, складеної

з нагоди 80-річчя клубу.

26 – 240 років від дня народження Карпа Степановича Павловського (1771-1832), священика, протоієрея. Закінчив духовну семінарію (1794), служив у

Миколаєві та Херсоні. 17.10.1794 одружився з дочкою Новомиргородського

протоієрея Григорія Саражиновича. З 1809 – настоятель Єлисаветградського

Успенського собору. Брав найактивнішу участь у рятуванні мешканців міста

від епідемії чуми (1812-1813). Засновник та перший смотритель

Єлисаветградського духовного училища (1820), викладав у ньому Закон Божий

та латину до кінця життя. Особисто знайомий імператорам Олександру I і

Миколі I. Автобіографічні та щоденникові записи надруковані в „Херсонских

епархиальных ведомостях” (1861).

27 – 75 років від дня народження (с. Настасівка Токмаківського району

Дніпропетровської

області)

Віктора

Федоровича

Ганоцького (1936-2010), поета, журналіста. У 1964

закінчив

бібліографічний

факультет

Харківського

інституту

культури.

Працював

у

редакціях

кіровоградських

газет

„Молодий

комунар”,

„Кіровоградська правда”, „Народне слово”. Учасник

ліквідації

наслідків

Чорнобильської

катастрофи.

Друкується з 1954. Автор збірок віршів „Ти” (1993), „Спокута” (1999), „Сто

віршів. Вибране” (2004) та ін.; книги „Поцілунок роси: Новели. Есе. Нариси”

(2007). Член Національної Спілки письменників України.

29 – 100 років від дня народження ( м. Єлисаветград) Юдіфі Марківни

Литвакової (псевдонім Іда Радволіна) (1911-після 2001), письменниці, літературного критика. У 1932 закінчила МДУ ім. М.В.Ломоносова. Працювала в

„Издательском товариществе иностранных рабочих в СССР» (1931-1939), з 1939 –

«Издательство литературы на иностранных языках». Член Спілки письменників

СРСР (1958). Автор книг: „До новой встречи, друзья: Очерки” (1963), „ Рассказы

о Юлиусе Фучике (1956), „У одного костра: Портрет югославских писателей”

(1977) та ін. Листувалась із М.Шолоховим.

31 – 140 років від дня народження (м. Полтава) Юлії Степанівни

Шостаківської (1871-1939), актриси. Працювала у трупах

М. Старицького (1888), М. Кропивницького (1892-1897, з

перервою) у П. Деркача (1893-1894), Д. Гайдамаки (1898-1927).

У 1920-1921 працювала у 1-му Радянському театрі

м. Єлисаветграда. З 1934 по 1939 – у Дніпропетровському

українському

драматичному

театрі

ім. Т. Г. Шевченка.

Дружина Д. Гайдамаки. Серед ролей – Олеся („Олеся” Кропивницького), Маруся

(„Ой, не ходи, Грицю, та й на вечорниці” Старицького), Софія („Безталанна”

Карпенка-Карого) та ін.

31 – 95 років від дня народження (м. Єлисаветград) Григорія Мойсейовича

Гончара (1916-1998), військового діяча. У 1924-1930 навчався у

Зінов’євській середній школі № 11, потім у ФЗН. Служив у

Радянській Армії з 1937 по 1961. Учасник ВВВ. Відзначився під

час форсування Одеру, де бійці його роти відбили на

утримуваному плацдармі шість атак, а потім викликали вогонь на

себе. Герой Радянського Союзу (1945). З 1961 – полковник у

відставці; працював у навчальних закладах, викладав військову справу в Івано-

Франківському автотранспортному технікумі. Автор книги „Заграви над

Тясьмином” (1979). Почесний громадянин м. Могильова. У 2005 на фасаді

колишньої СШ №11 (нині колегіум) встановлено меморіальну дошку на честь

героя.

31 – 65 років від дня народження (с. Товкачівка Прилуцького району

Чернігівської області) Віктора Олексійовича Пояркова (1946-

2010), педагога. У 1968 закінчив механіко-математичний

факультет Одеського університету. Трудову діяльність

розпочав у 1968 вчителем математики Покровської СШ

Новоархангельського району. Потім працював заступником

директора з навчально-виховної роботи Новгородківської

школи № 3 (до 1971). Старшим інженером, директором

інформаційно-обчислювального центру, завідуючим кафедрою, деканом

підготовчого відділення Кіровоградського інституту сільськогосподарського

машинобудування (до 1988). Кандидат технічних наук (1985). У 1988 заснував

при КІСМі фізико-математичну школу – одну з перших такого типу в

Україні. У 1991 організував Кібернетико-технічний коледж, з якого сформував

перший в Україні навчально-науковий педагогічний комплекс (коледж, ліцей,

спеціалізована школа). Директор ННПК з 1993. У закладі навчається майже 1,5

тисячі студентів за вісьмома спеціальностями. Заслужений вчитель України

(2002).

6. 2011 (10 років тому). − У Кіровограді відкрито філіал Національного

університету внутрішніх справ, який 21 серпня 2003 року реорганізований у

Кіровоградський інститут УВС, що готує юристів вищої кваліфікації.

7. 1951 (60 років тому). − У Кіровограді створено військове авіаційне училище

льотчиків дальньої авіації, яке готувало спеціалістів для військово-повітряних сил

Радянської Армії (тепер Кіровоградська державна льотна академія).

ЧЕРВЕНЬ

1 – 80 років від дня народження ( м. Мала Виска) Володимира Яковича

Бровченка, поета. Закінчив Одеський технологічний інститут

(1955). Був головним редактором журналу „Дніпро” (1973-1979),

очолював Правління Товариства культурних зв’язків з українцями

за кордоном (1979-1991). Автор 35 поетичних книг, роману у

віршах „Як Мамай до Канади їздив” (1984), 4-х збірників пісень,

спогадів „Вікнина”. Заслужений діяч мистецтв України (1996). Творчості поета

присвячена монографія С.І.Ткаченка „Сходження: Життя і творчість Володимира

Бровченка” (2008). Почесний громадянин м. Мала Виска.

2 – 85 років від дня народження (с. Павлиш Онуфріївського району) Андрія

Федоровича Омельченка (1926-1981), співака-бандуриста, дослідника народної музики та кобзарського мистецтва. У 1956

закінчив

Київську

державну

консерваторію

ім.

П.І.Чайковського. Кандидат мистецтвознавства (1968). Лауреат

Всесоюзного конкурсу виконавців на народних інструментах

(1957). Автор підручника „Школа гри на бандурі” (1973),

багатьох репертуарних збірників. У співавторстві з Б.П.Кирданом підготував

грунтовне дослідження „Народні співці-музиканти на Україні” (1980).

3 – 85 років від дня народження (м. Зінов’євськ) Ростислава Єрмолайовича

Гінета (1926-2003), актора, режисера. Закінчив драматичну

студію Червонопрапорного Одеського військового округу.

Працював у театрах Одеси і Чернігова. З 1962 – актор

Миколаївського російського драматичного театру, в якому зіграв

близько 100 ролей, користуючись великою популярністю у глядачів. Заслужений

артист УРСР (1973).

3 – 75 років від дня народження (с. Хмельове Маловисківського району) Андрія

Єлисейовича Бабенка, фахівця у галузі механіки. У 1964

закінчив Київський політехнічний інститут. Працює в ньому (нині

„Національний технічний університет „Київський політехнічний

інститут”). Доктор технічних наук (1996), професор кафедри

динаміки та міцності машин і опору матеріалів. Автор розробок і

винаходів у галузі експериментальних установок визначення механічних

характеристик матеріалів під час роботи за екстремальних умов.

6 – 125 років від дня народження ( м. Бобринець) Григорія Натановича

Мельничанського(1886-1937), професійного революціонера.

Навчався у годинникового майстра. Член РСДРП з 1902. Вів

революційну

агітацію

та

пропаганду,

організовував

профспілки у Єлисаветграді, Одесі, Миколаєві. З 1904 – на

нелегальному становищі, неодноразово заарештовувався, був

на засланні у Сибіру. З 1910 до 1917 – в еміграції (США).

Повернувся в Росію 4.05.1917. У Жовтневі дні 1917 був членом ВРК у Москві. З

1918 по 1920 – член Ради оборони ВЦРПС. У 1929-1931 – член Президії

Держплану СРСР. У 1934-1936 – голова Комітету по винахідництву при СТО

(„Совет Труда и Обороны”). Необгрунтовано репресований, реабілітований

посмертно.

6 – 60 років від дня народження (с. Розділ Голованівського району) Володимира

Федоровича Редька, інженера ядерної фізики. У 1974 закінчив

Одеський політехнічний інститут. Працював інженером на

Чорнобильській (1974-1975) та Вірменській (1975-1977)

атомних

електростанціях.

З

1977

по

2001

–

на

Південноукраїнській АЕС. У 1998-1999 – голова Ради головних

інженерів АЕС України. З 2001 – заступник голови Державного

комітету ядерного регулювання України. Був заступником міністра палива та

енергетики України, завідувачем відділу Департаменту з питань економічної,

соціальної та екологічної безпеки апарату Ради національної безпеки та оборони

України. З 2009 – генеральний директор Державного концерну „Ядерне паливо”.

6 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Миколи Михайловича

Алексєєва, художника. У 1973 закінчив Одеське художнє училище (майстерня

Ф. Д Єгорова). Учасник багатьох Всеукраїнських та обласних художніх виставок.

Декілька картин були придбані Міністерством культури України та Національною

Спілкою художників України. Основні твори: „Вечірній поклик” (1990), „”День

ангела” (1991), „Вісник” (1991), „Відлуння” (1992) та ін. Член Національної

спілки художників України (1992). Твори зберігаються у багатьох музейних та

приватних збірках.

9 – 85 років від дня народження (с. Мартоноша Новомиргородського району)

Віталія Леонідовича Гамази, різьбяра. У 1931 родина була

розкуркулена і вислана в Архангельську область. Учасник

ВВВ з 1944, воював на Далекому Сході. Після війни

працював зброярем в артилерійських майстернях та

військових складах Благовєщенська і Хабаровська. З 1952

живе у Черкасах. Після виходу на пенсію створив і

очолював сувенірний цех. Виготовив для для королеви

Великої Британії Єлизавети II − різьблений мундштук (зберігається у

Букінгемському палаці). Працює з різними матеріалами (дерево, кістка, коров’ячий ріг, зуб кашалота і т.п.) Твори зберігаються у Київському музеї

Т.Г.Шевченка, Канівському музеї-заповіднику Т.Г.Шевченка, Черкаському

обласному краєзнавчому музеї та ін. Заслужений майстер народної творчості

УРСР (1984).

10 – 135 років від дня народження (м. Москва) Віри Леонідівни Юренєвої

(справжнє прізвище Шадурська) (1876-1962), актриси (докладніше в нарисі

„Дон-Амінадо з Єлисаветграда: поет-ясновидець і пророк” ).

10 – 110 років від дня народження (м. Єлисаветград) Саула Григоровича

Корсунського (1901- після 1961), фахівця у галузі музичної акустики та акустики

співочого голосу. У 1930 закінчив Московську консерваторію із спеціальності

музична акустика. У 1930-1932 – співробітник Московської консерваторії. З 1950

по 1961 працює в НДІ звукозапису та радіомовлення. Кандидат

мистецтвознавства (1946). У 1961 скоструював електрокамертонне піаніно із

звучанням арфи, де замість струн використовувались камертони, які не

потребували настройки. Твори: „Некоторые проблемы курса гармонии в свете

теории многоосновности» ( М. 1934; у співавт. з С. Скребковим), „Музыкальная

акустика” (у співавт., 1954), «Электромузыкальные инструменты» (М.,- Л., 1957; у співавт. з І. Симоновим).

10 – 105 років від дня народження (с. Березівка Долинського району) Федора

Іполитовича Самойловича (1906-1997), письменника, педагога. Навчався у Нікопольському педагогічному

технікумі, закінчив філологічний факультет Запорізького

педагогічного інституту (1940). Вчителював у школах

Дніпропетровщини. Автор сатиричних збірок поезій: „І

руба, і ребром” (1963), „Геть з поля бур’ян!” (1968), для

дітей „Про хороброго Юн Гір Су та прекрасну Це Су Не”

(1960), „Смішинки” (1971).

10 – 85 років від дня народження (смт Устинівка) Леоніда Михайловича

Фільштейна, економіста. У Кіровоградський інститут

сільськогосподарського

машинобудування

(КІСМ)

прийшов працювати, маючи великий практичний і

науковий досвід роботи на керівних посадах у фінансово-

банківській системі та органах управління (1947-1963). З

1963 до 1975 був начальником Центральної науково-

дослідної лабораторії з праці Придніпровського Раднаргоспу, завідувачем

Придніпровського відділення НДІ праці Держкомпраці СРСР . З 1975 по 1987 –

завідувач кафедри економіки та організації виробництва КІСМу. У 1987-2003 –

декан економічного факультету, професор. Доктор економічних наук (1988).

Дійсний член Академії економічних наук України (1993). Підготував 18

кандидатів наук. Автор 257 наукових праць, 7 монографій, 6 підручників.

Заслужений працівник народної освіти України.

10 – 75 років від дня народження (м. Дніпродзержинськ) Анатолія Григоровича

Черниша, письменника. Закінчив Дніпропетровський

автомобільний технікум. З 1964 живе і працює в

Кіровограді. Пише вірші і казки для дітей, гуморески. Автор

8 книг. Член Національної спілки письменнків України

(2004).

12 – 130 років від дня народження (с. Ганчешти, тепер м. Котовськ у Молдавії) Григорія Івановича Котовського (1881- убитий 6.08.1925, селище Чебанка поблизу Одеси. Похований у м. Бірзулі,

тепер м. Котовськ на Одещині), військового діяча,

легендарного героя громадянської війни. Благородний

розбійник, анархіст, один з найпопулярніших „червоних

маршалів ”. У 1907 сидів у Єлисаветградській пересильній

в’язниці. Під час громадянської війни активно діяв на

території нашого краю. Його Другий кінний корпус імені Раднаркому УРСР з

1922 дислокувався у районі Умані, Гайсина, Крижополя та Гайворона. У ті часи

неодноразово відвідував 5-у Єлисаветградську кавалерійську школу, в якій

навчались бійці його корпусу, зокрема Альфред Тукс, нагородженний двома

орденами Червоного Прапора. Кавалер трьох орденів Червоного Прапора, член

трьох ЦВК – Союзного, Українського та Молдавського. Убивця комбрига на

прізвище Зайдер працював начальником охорони Перегонівського цукрового

заводу в Голованівському районі. Ім’я комбрига увічнене у назвах сіл Котовка у

Гайворонському та Новомиргородському районах, на його честь було названо

5 колгоспів на території Кіровоградщини.

12 – 145 років від дня народження (с. Веприк під Фастовим на Київщині) Антона

Степановича Синявського (1866-1951), педагога. Закінчив

Першу Київську гімназію (1885), історико-філологічний

факультет Київського університету (1889), навчався у

В.Б.Антоновича разом з М.С.Грушевським. За участь у

студентській „Громаді” відбував кількамісячне заслання до

Сибіру (1890). У 1894 закінчує юридичний факультет

Новоросійського університету в Одесі, активний член Одеської Громади (до

1896). За Гетьманату (з травня 1918) обіймає посаду директора департаменту

середніх шкіл Міністерства народної освіти Української держави. За його

сприяння у багатьох містах і селах, у тому числі й Єлисаветграді, Глодосах,

Федорівці, відкривались українські гімназії. Після поразки визвольних змагань

(1921-1931) – професор декількох київських вищих шкіл, старший науковий

співробітник Всеукраїнської Академії Наук. Після розгрому „українізації” до 1945

працює у вузах Росії. У 1947-1949 завідує кафедрою економічної та фізичної

географії Кіровоградського педагогічного інституту. У Кіровограді померла й

похована дружина. Автор близько 200 наукових праць. Написав „Історико-

географічний нарис Кіровоградської області” (місцезнаходження невідоме). Про

життєвий шлях розповідає книга дніпропетровського історика В.Заруби „З вірою

в українську справу” (К., 1993).

12 – 90 років від дня народження (с. Зелене Петрівського району) Павла

Федоровича Кришеня, лікаря, хірурга. Закінчив Дніпропетровський медичний

інститут (1953). З 1967 – директор Дніпропетровського науково-дослідного

інституту гастроентерології МОЗ УРСР, Доктор медичних наук, професор (з

1972). Праці присвячені вивченню патогенезу захворювань органів травлення і

розробці нових засобів для їх лікування, а також ендокринному напрямку в

гастроентерології. Заслужений діяч науки УРСР (1981).

13 – 60 років від дня народження (с. Небелівка Новоархангельського району)

Григорія Михайловича Гнатюка, художника. Закінчив

Харківське художнє училище у 1975 (педагог В. І. Ленчин).

Учасник виставок з 1982. Член Спілки художників УРСР з 1987.

Твори експонувалися на виставці „Сучасний радянський

живопис” в Японії (1987), на І Міжнародному бієнале „Імпреза-

89” в Івано-Франківську та багатьох інших. Персональна виставка влаштована

у Кіровограді (1991) та Києві (1992). Картини придбані Міністерством культури

СРСР, Спілкою художників УРСР, Галереєю східноєвропейського мистецтва

„Червоний квадрат” (Лондон, Англія), приватними збірками у Швейцарії, США, Канаді та іншими. З 1994 живе і працює у рідному селі. Лауреат обласної премії в

галузі образотворчого митецтва ім. О.О.Осмьоркіна (2006). Заслужений художник

України (2009).

13 − 55 років тому народився (м. Кіровоград) Жаркіх Микола Іванович −

фізик, хімік, пам’яткоохоронець. Батько й мати – філологи,

викладали в КДПІ ім. О.С.Пушкіна. Закінчив фізичний факультет

Київського університету (1978). У 1978-1995 працював в Інституті

колоїдної хімії та хімії води ім. А. В. Думанського та в Інституті

біоколоїдної хімії НАНУ. Кандидат хімічних наук (1983). З 1995

працює в Інституті пам’яткоохоронних досліджень Міністерства культури і

мистецтв України. Постійні проекти: бібліографія старої України 1240-1800 (з

1982); фотографії пам’яток архітектури України (з 1975), зібрав близько 50 тисяч

фотознімків; створив універсальну ієрархічну базу даних „Мислене древо” (з

1999).

14 – 110 років від дня народження (м. Бобринець) Петра Павловича Шумилова

(Шумила)(1901-1942), учений в галузі нафтодобування.

Навчався у школі рідного міста, згодом викладав у ній фізику

й математику. Закінчив Московський державний університет, займався гідравлікою. З 1930 – працював у Московському

інституті нафти, у 1939 виготовив кращий у світі турбобур.

Став одним з найвідоміших у минулому столітті вчених у світі

в галузі науки про нафту й техніку її добування. Після 5 років творчих пошуків

йому вдалося створити техніку турбінного буріння нафтових свердловин, ліцензіії

на яку закупили багато країн світу, в тому числі й США, ФРН, Франція. Автор

книги „Теоретичні основи турбінного буріння (1943). Доктор технічних наук.

Лауреат Державної премії СРСР (1942, 1947). Загинув під час ВВВ.

17(30) – 105 років від дня народження ( м. Новогеоргіївськ, Світловодськ) Павла

Федоровича Гайчука (1906-1956), співака (бас-профундо). У 1941 закінчив

Київську консерваторію. Був солістом Одеського (1945-1951) та Київського

(1951-1956) театрів опери і балету. Заслужений артист УРСР (1953).

17 – 55 років від дня народження (с. Знам’янка Знам’янського району)

Станіслава Олександровича Сафронова, економіста, державного

діяча. У 1980 закінчив Дніпропетровський інститут фізичної

культури, у 1991 – Полтавський кооперативний інститут

(економіст). Кандидат економічних наук (1997). З 1997 − голова

ради акціонерів АТЗТ „Дніпродзержинський завод продтоварів”.

Народний депутат України (1998-2002). Заслужений працівник промисловості

України (2001). Перший заступник голови Держкомрезерву України. Один з

фундаторів храму Різдва Христа у смт Курилівці Петриківського району

Дніпропетровської області.

19 – 65 років від дня народження Тетяни Григорівни Березняк, поетеси.

Закінчила

біологічний

факультет

Харківського

університету,

працювала у Підмосковному НДІ. З 1978 – лікар Кіровоградської

обласної санепдстанції. З 2003 – член обласного літературного

об’єднання „Степ”. Автор збірників ліричних віршів: „Веселье

мартовской метели” (2003), „Любви прощальный звездопад” (2006) та

ін.

20 – 75 років від дня народження (м. Помічна Добровеличківського району)

Віктора Павловича Петренка (1936-1985, похований у

Помічній), математика. Випускник Помічнянської СШ № 1,

яку закінчив із золотою медаллю (1954). Навчався на фізико-

математичному факультеті КДПІ ім. О. С. Пушкіна (1954-

1959). Працював завідувачем кафедри математичного аналізу

Харківського університету (до 1972). Доктор фізико-

математичних наук (1971), професор (1971). Автор монографій „Некоторые

оценки для величин дефектов мероморфной функции” (1966), „О росте

мероморфных функций конечного нижнего порядка и величинах их дефектов”

(1971) та ін.

24 – 30 років від дня народження (м. Кіровоград) Руслана Сергійовича

Мезенцева, спортсмена, гімнаста. Гімнастикою почав займатися у

1986 під керівництвом заслуженого тренера України Олега

Яровинського. Член збірної команди України з 1997. Переможець і

призер багатьох міжнародних змагань: срібна медаль у командних змаганнях із

спортивної гімнастики XXVII літніх Олімпійських ігор у Сіднеї (2000), бронзова

медаль чемпіонату світу 2001 у Генті (Бельгія). Заслужений майстер спорту

(2000).

27 – 70 років від дня народження (м. Помічна Добровеличківського району)

Анатолія Яковича Чегодара, лікаря. Закінчив Одеське медичне

училище (1960) та Кримський медичний інститут (1969). З 1969

викладає у Кримському медичному інституті (нині університеті).

Доктор медичних наук (1995), професор (1997). Автор 120

наукових праць, 2 монографій та 4 винаходів. Зокрема у 2000

отримав авторське свідоцтво за програму „Комп’ютерна

поліреографія за методом професора А. Я. Чегодара”. Нині працює проректором з

виховної роботи Кримського медичного університету. Заслужений працівник

освіти Автономної Республіки Крим (2001).

29 – 95 років від дня народження (с. Липняжка Добровеличківського району)

Петра Семеновича Шемендюка (1916-2001), військового діяча.

Після семирічки закінчив школу ФЗН в Одесі. З 1934 працює на

будівництві

міста

Комсомольська-на-Амурі.

Разом

з

О. Маресьєвим закінчує аероклуб, у 1940 – Батайську військову

школу льотчиків. За час війни здійснив 261 бойовий виліт і провів

40 повітряних боїв, особисто збив 13 літаків і в складі групи – 6. Втративши після

поранення руку, домігся дозволу служити в армії, збив ще 5 ворожих машин.

Герой Радянського Союзу (1943). Після війни жив і працював у Херсоні.

30 – 145 років від дня народження (с. Будище на Черкащині) Тихона Івановича

Осадчого (1866-1945), економіста, земського статистика, педагога. У 1890-1897 –

статистик Херсонського і Симбірського земств. Автор праць про селянське

землеволодіння і землекористування. Яскравий представник соціально-

економічного напряму в політекономії . Під час роботи в Єлисаветградському

повіті жив у с. Братолюбівці Олександрійського повіту. Його дослідження

„Щербановская волость Елисаветградского уезда Херсонской губернии” (1891)

отримало схвальну оцінку В.І.Леніна. Наш край фігурує і в інших працях:

”Херсонское землевладение и херсонские землевладельцы”(1912), „Силы

деревни. Хроника (1870-1890) (1900), „Общественный быт и проекты его

улучшения в ХIХ в.” (1902). З 1904 учителював у школах Київщини. У 1917 –

член Центральної Ради. З 1918 – один з керівників Всеукраїнського

сільськогосподарського кооперативного союзу „Централ”. Після 1918 вчителював

на Чернігівщині, брав участь у роботі кооперативних організацій.

30 – 135 років від дня народження (м. Одеса) Сергія Ісайовича Уточкіна (1876-1915), спортсмена-авіатора, один з перших вітчизняних

льотчиків. Навчався (1886-1891) в Одеській Рішельєвській

гімназії. Виконав (1907, Одеса) кілька польотів на повітряній

кулі. Гастролював у Єгипті, літав над Сахарою. Випробовував

планери. 15.03.1910 в Одесі здійснив свій перший політ на літаку

„Фарман-4”. Склав 1911 біплан за типом Фармана, на якому літав

у багатьох містах Росії і за кордоном. Брав участь у першому перельоті за

маршрутом Москва-Петербург. 28.04.1911 на кінному іподромі в Єлисаветграді

здійснив польоти на аероплані „Фарман”. Програма передбачала: підйом та

спуск машини у вибраному авіатором місці, фігурний польот, спуск із

зупинкою двигуна на великій швидкості, метання з аероплану листів, польоти

з пасажирами. Першим пасажиром погодився стати інженер Б. Шиловський.

30 – 70 років від дня народження (смт Олександрівка) Світлани Григорівни

Барабаш (1941-2006), літературознавця, критика, поета і

публіциста. Закінчила філологічний факультет Львівського

університету; працювала учителькою, викладачем української

літератури Донецького університету та Кіровоградського

педагогічного інституту. Кандидат філологічних наук, доцент, завідувач кафедри українознавства Кіровоградського

державного технічного університету. Автор статей з історії української

літератури, фольклору, з питань сучасного літературного процесу та культури, книг: „Чарівне джерело поезії: естетичні функції фольклоризму в поетиці Андрія

Малишка” (1985), „Серце вільне і пісенне (про творчість Д.В.Павличка)” (1989), збірки віршів „Золоті причали” (1998), заслужений працівник освіти України, професор. Ведуча публіцистичної програми обласного телебачення „Вітальня

Світлани Барабаш”. Лауреат обласної літературної премії ім. Є. Ф.

Маланюка.

Червень - 135 років від дня народження (м. Єлисаветград) Юрія Івановича

Тобілевича (1876-1925), агронома, громадського діяча . Син

І. Карпенка-Карого. Закінчив Єлисаветградське земське

реальне училище (1894), Львівський політехнічний інститут

та Празьку Вищу сільськогосподарську школу. У Львові

познайомився з поетом М. Вороним. Деякий час жив у

І. Франка, був закоханий у співачку С. Крушельницьку, їздив

до неї в Італію. Повернувшись на батьківщину, працював

головним агрономом Єлисаветградського повіту. Під час Першої світової війни

(серпень 1914) служив командиром роти 2-ї російської армії, якою командував

генерал О. В. Самсонов. У 1917 Центральна Рада пропонувала йому посаду

міністра (комісара) сільського господарства УНР, але він відмовився. Член

Єлисаветградської міської думи (1917). 23.06.1918 був призначений комісаром

освіти Єлисаветградського повіту. У 1921 був арештований і вивезений

будьоннівцями до Бердичівського концтабору, в якому перебував з родиною

декілька місяців. У 1920 – голова Єлисаветградської „Просвіти”; у березні за

його ініціативою встановлено тимчасовий бюст Кобзареві у сквері, у місті

з’явилася Шевченківська вулиця. У 1921-1922 працював у Єлисаветградській

педагогічній школі: викладач природознавства, секретар педради.

1.1871 (140 років тому). – В Єлисаветграді відкрито Олександрівський дитячий

притулок, влаштований … «в память чудесного спасения жизни императора

Александра ІІІ от злодейского покушения».

1.1921 (90 років тому). − В Єлисаветграді відкрились вищі трирічні педагогічні

курси, від яких веде своє літочислення КДПУ ім. В.К.Винниченка.

2.1921 (90 років тому). – В Єлисаветграді відкрився Палац науки та мистецтва. У

ньому розмістили історико-археологічний музей та картинну галерею.

Природничо-історичний музей було відкрито у приміщенні колишнього

реального училища.

8.1961 (50 років тому). – На заводі “Червона Зірка” випущено мільйонну сівалку

за післявоєнний час.

14.1841 (170 років тому). – В Єлисаветграді затверджено штат міської поліції та

пожежної команди.

19.1826 (185 років тому). Створено лісництва в Єлисаветградському та

Олександрійському повітах. Підлягали Херсонсько-Бессарабському управлінню

землеробства та державного майна. Здійснювали охорону лісів від порубки й

пожеж, лісопонасадження та впорядкування лісів на казенних і приватних землях, будівництво та ремонт лісових шляхів і споруд, очищення лісу, збір насіння

лікарських рослин, боротьбу з шкідниками лісу, знищення хижих звірів тощо.

25.1906 (105 років тому). – На заводі Ельворті в Єлисаветграді відбувся перший

політичний страйк.

25.1896 (115 років тому). – Міська дума ухвалила рішення про спорудження в

Єлисаветграді пам’ятника імператору Миколі І на кошти міста та приватні

пожертвування. З нагоди 100-річчя від дня народження царя в Єлисаветграді був

влаштований благодійний обід для 500 найбідніших мешканців.

29.1921 (90 років тому). – Єлисаветградський повітовий виконком Ради

робітничих, селянських і червоноармійських депутатів утворив комісію по

боротьбі з наслідками голоду.

ЛИПЕНЬ

1 – 180 років від дня народження (м. П’ятигорськ) Олександра Йосиповича

Бернардацці (1831-1907), архітектора. З 1856 – міський

архітектор Кишинева. Почесний громадянин Кишинева (1875). В

Одесі працював майже 30 років. За його проектом у 1899

споруджено приміщення Нової Біржі (тепер обласна філармонія),

готель „Брістоль” (1899), брав участь у проектуванні всесвітньо

відомої одеської опери та багатьох інших будинків та палаців. Ще за життя вдячні

одесити спорудили йому пам’ятник (1900). Почесний член Петербурзького

товариства архітекторів. За його проектом у Новій Празі на кошти

Херсонського земства споруджено пам’ятний знак на честь військових

маневрів 1888 за участі імператора Олександра ІІІ. Проектував розміщення

пам’ятника В. І. Григоровичу скульптора Б. В. Едуардса в Єлисаветграді

(1892) на Петропавлівському цвинтарі. У Кишиневі на будинку, в якому жив

видатний архітектор, та на будівлі жіночої гімназії встановлені меморвальні

дошки.

1(13) – 160 років від дня народження Сергія Михайловича Степняка-

Кравчинського (справжнє прізвище Кравчинський) (1851-1895), письменника, народовольця (детальніше у нарисі „Наші земляки „Овід”, „граф Вронський”

та інші – воїни-інтернаціоналісти ХIХ століття” ).

1 – 100 років від дня народження (с. Попельнасте Олександрійського району)

Олександра Івановича Дидишка (1911-1944), військового

діяча. У Червоній Армії – з 1929. У 1933 закінчив Одеське

артилерійське училище. Капітан, командир артдивізіону

відзначився в радянсько-фінській війні (1940). Герой

Радянського Союзу (1940). Учасник ВВВ. Загинув у бою за м.

Городок Вітебської області у Білорусії.

3 – 90 років від дня народження (с. Верблюжка Новгородківського району)

Івана

Олександровича

Кобилянського

(1921-1945),

військового діяча. До війни закінчив авіаучилище, стрілець-

бомбардир. На початок 1942 на його рахунку було вже 13

знищених танків, 2 гармати, 285 автомашин, багато іншої

бойової техніки та живої сили противника. Герой Радянського

Союзу (1942). Воював під Сталінградом, на Курській дузі,

брав участь у визволенні Кіровоградщини, на території Польщі та Німеччини.

Загинув 22 квітня 1945 в боях за м. Краків (Польща).

5 – 55 років від дня народження (м. Таганрог Ростовської області) Сергія

Дьоміна, співака (ліричний баритон), педагога. У 1977 закінчив

музично-педагогічний факультет Кіровоградського державного

педагогічного інституту ім. О. С. Пушкіна. Працював учителем

музики у Червоновершській СШ Компаніївського району. Досвід

соліста-вокаліста набув у народному самодіяльному ВІА “Корал”.

У 1981 запрошений артистом-інструменталістом ВІА

“Контакт” Кіровоградської обласної філармонії. З 1987 обіймає посаду

художнього керівника філармонії. У 1996-1997 болгарська фірма “Ара аудіо-

відео” випустила три магнітні альбоми із записами пісень і романсів у виконанні

співака. У 2002 в Києві на Міжнародному фестивалі родинної творчості “Мелодія

двох

сердець”

отримав

диплом

І

ступеня.

Доцент кафедри вокально-хорових дисциплін та методики музичного

виховання музично-педагогічного факультету КДПУ ім. В. К. Винниченка.

Заслужений артист України (2002).

6 – 215 років від дня народження Миколи І – російського імператора Миколи

Павловича Романова (1796-1855) На троні перебував

найдовше – 30 років (з 1825). Придушив повстання

декабристів. Його царювання – час найвищого розвитку

абсолютної монархії в Росії. Єлисаветград відвідував у 1827,

1830, 1842, 1845, 1847 та 1852. Найдовше (сім днів) пробув

у Єлисаветграді 1847. Тоді у вересні особисто поклав

перший камінь у фундамент палацу та інших будівель Єлисаветградського

юнкерського кавалерійського училища. У промові єлисаветградського міського

голови О. М. Пашутіна з нагоди 100-річчя від дня народження Миколи І

зазначено: „...Высочайшее благоволение императора создало г. Елисаветград,

и ему одному он обязан своим современным положением”. Єлисаветградська

міська дума клопоталась про спорудження у місті пам’ятника імператору

Миколі І (1896), про влаштування на його честь середнього закладу

професійної освіти, назвала його іменем бульвар біля кавалерійського училища.

6 – 50 років від дня народження (с. Красногірка Голованівського району)

Віктора Олексійовича Бойка, державного діяча. У 1985

закінчив Українську ордена Трудового Червоного Прапора

сільськогосподарську академію за фахом інженер-електрик; у

2004 - Національну академію державного управління при

Президентові України. Кандидат наук з державного управління

(2004). ). З 1988 по 2001 працював на Київському ВО

«Агромаш»: інженер відділу головного механіка, заступник

начальника відділу матеріально-технічного постачання, заступник генерального

директора з комерційних питань, генеральний директор. Був головою

Державного комітету України з державного матеріального резерву (2005), заступником Міністра аграрної політики України (2009-2010). Заслужений

працівник сільського господарства України (2003). Народний депутат України ІV

скликання (2002-2006). З березня 2010 - міністр охорони навколишнього

природного середовища України.

9 – 70 років від дня народження (с. Павлиш Онуфріївського району) Віктора

Терена (справжнє прізвище Таран Віктор Васильович) – поет.

Навчався у „школі Сухомлинського”. Закінчив Харківський

авіаційний інститут (1965). Працював інженером на Київському

заводі „Арсенал”, редактором у видавництві „Дніпро”. Автор

книжок: „Причетність” (1969), „Переклик” (1975), „Лінія часу”

(1978), „Подих степу” (1982), „Сполохи” (1983), „Тривога і

обов’язок” (1985), „У прихистку долонь” (1986); віршованої казки для дітей

„Котилася горошинка” (1985), поезій для дітей „Так весело мається” (1987).

Улюбленому Вчителю присвятив поему „Вулиця Сухомлинського”. Головний

редактор незалежного часопису „Розбудова держави”. Народний депутат України

з 1998.

10(23) – 100 років від дня народження (м. Єлисаветград) Дмитра Михайловича

Островського (1911-1979), актора, театрального діяча.

Навчався в Державному інституті театрального мистецтва

ім. А. В. Луначарського (Москва). До війни працював у

театрах Донецька, Харкова та Сум. З 1946 до 1979 – в

Одеському театрі музичної комедії, понад 30 років був

його директором (нині Одеський академічний театр

музичної комедії імені Михайла Водяного). Заслужений

діяч мистецтв УРСР (1964).

10 – 90 років від дня народження (с. Бровкове Новомиргородського району)

Василя Івановича Ткаченка, військового діяча. На фронті – з першого дня

війни: Західний, Воронезький, 1-й Український. Командир батальйону, капітан.

Тричі поранений. Особливо відзначився при штурмі Берліну. На чолі передового

загону першим увірвався до рейхстагу. Герой Радянського Союзу. Після війни

працював у Ленінградському військовому комісаріаті. Почесний громадянин м.

Новомиргорода.

12 – 215 років від дня народження (м. Олександрія) Володимира Павловича

Романова (1796-1864), військового діяча, географа, мандрівника, декабриста.

Закінчив Морський кадетський корпус (1818). Плавав на фрегаті „Проворный” до

берегів Іспанії, у журналі „Отечественные записки” опублікував „Отрывок из

походных записок об Испании” (1820). У 1820-1822 здійснив кругосвітню

подорож на кораблі „Кутузов”. Член Північного таємного товариства, друг

М. Бестужева та К. Рилєєва. Дружина − Катерина Федорівна Бржеська.

. Арештований 17.01.1826 у с. Березівці Олександрійського повіту, де проживав

брат його дружини О. Бржеський. Після трьох місяців ув’язнення служив на

Чорноморському флоті (1826-1853). Учасник Кримської війни (1853-1856). Склав

та надіслав в Академію Наук словник „абхазских и других черкесских наречий”

(1827), зробив грунтовний опис Дніпра та склав карту (1837), збирав матеріали з

історії російського флоту. Брав активну участь у роботі Російського

географічного товариства, Вільного економічного товариства, Московського

товариства сільського господарства (1834-1853). З 1861 у званні контр-адмірала

– у відставці. Крім Олександрії, жив у с. Сніжкове та м. Крилові (нині

Світловодський район). Зустрічався з А. Фетом. Поет у своїх спогадах називає

його „милою і доброзичливою людиною”.

12 – 25 років від дня народження (м. Кіровоград) Марії Андріївни Андреєвої, актриси. У 2007 закінчила Вище театральне училище ім.

М.С.Щепкіна (курс О.Соломіної і Ю.Соломіна) і відтоді

працює у Малому театрі. Знялася у 9 фільмах та серіалах.

Виконала головні ролі у стрічках «Ностальгия по будущему»

(2007), «Книга Мастеров» (2009), у 4-серійній екранізації

роману І.Гончарова "Обрив" (2010, Марфенька) та ін.

Відомою стала стала після ролі Рити Прохорової у

телесеріалі Тімура  Есадзе «Наследство» (2008). Вважається однією з

найперспективніших молодих актрис російського театру.

13 – 205 років від дня народження (м. Київ) Андрія Івановича Подолинського

(1806-1886), поета. Батько С. А. Подолинського. З 1827 друкувався

в

„Современнике”,

„Отечественных

записках”,

„Русском

инвалиде”, „Библиотеке для всех”. За життя вийшло три збірки

творів (1837, 1860, 1885). Його називали „останнім поетом із

пушкінської плеяди”. У 1849 обвінчався в Покровській церкві

Малої Виски з місцевою уродженкою Марією Кудашевою – представницею

відомої княжої родини. Їй у посаг дістався значний земельний наділ з палацом

у Малій Висці. Про свою зустріч з Подолинськими в Єлисаветграді у будинку

поштмейстера Громеко розповідає А. Фет.

13 – 105 років від дня народження (с. Глодоси Маловисківського району)

В’ячеслава

Петровича Корнієнка

(1906-1988),

хіміка.

Навчався в Єлисаветградському комерційному училищі та

Зінов’євському педагогічному технікумі. У 1935 закінчив

хімічний факультет Харківського університету, в якому й

залишився працювати помічником декана. У 1939-1941 –

викладач Військово-повітряної академії та проректор вечірнього

відділення Харківського університету. Учасник ВВВ, служив у військах

протихімічного захисту НКВС. Кандидат хімічних наук (1952). З 1953 по 1961 –

декан хімічного факультету Харківського університету. З 1962 по 1965 – завідувач

кафедри неорганічної хімії. Автор 55 наукових праць, 10 авторських свідоцтв на

винаходи у галузі хімізації металокераміки.

14 – 90 років від дня народження (м. Семенівка Чернігівської області) Василя

Миколайовича Дятлова (1921-1997), правознавця. З 1939

навчався у Ленінградському військовому артилерійсько-

технічному училищі. Учасник ВВВ. З 1948 працює в органах

прокуратури Чернігівської області: прокурор району, начальник

відділу, а з 1955 по 1958 − заступник прокурора області. У 1955

році закінчив Київський філіал Всесоюзного заочного

юридичного інституту. Прокурор Кіровоградської області з

5.04.1958 по 15.11.1972. Згодом, протягом 10 років, працював прокурором

Черкаської області. Державний радник юстиції 3 класу. Заслужений юрист УРСР.

Почесний працівник прокуратури СРСР.

16 – 130 років від дня народження (с. Орлова Балка Знам’янського району)

Станіслави Шимановської-Корвін (1881-1938), співачки (сопрано), педагога.

Сестра Кароля Шимановського, краща виконавиця його творів. Навчалась

вокалу в Й. Козловського у Львові. У 1907 дебютувала у Львівському оперному

театрі у партіях Стелли, Олімпії та Антонії ( „Казки Гофмана” Ж.Оффенбаха).

Виступала як оперна й концертна співачка у містах Польщі та Росії, країнах

Західної Європи. У 20-30-х рр. викладала у Катовіцькій та Варшавській

консерваторіях. Володіла голосом з винятковою майстерністю. Відзначалась

високою виконавчою культурою, артистизмом та сценічним хистом. Створила

високохудожні образи Джильди, Віолетти, Лакме та ін. Була першою

виконавицею партії Роксани в опері „Король Рогер” К. Шимановського (1926,

Варшава). Набула популярності як інтерпретатор творів сучасних композиторів, особливо вокальної лірики свого брата. Автор методичної праці „Як треба

співати твори Кароля Шимановського” (1938), написала спогади про нього

(1937). Отримала низку польських і зарубіжних нагород за виконавчу й

педагогічну діяльність.

16 – 75 років від дня народження (с. Оболонь Оболонського району Полтавської

області)

Кіма

Михайловича Черевка

(1936-2008),

державного і громадського діяча. У 1959 закінчив

Полтавський інженерно - будівельний інститут, працював

на

Одещині

головним

інженером

Ширяєвської

міжколгоспної будівельної організації. З 1963 жив і

працював на Кіровоградщині. З 1977 по 1986 обіймав

посаду голови виконкому Кіровоградської міської Ради

народних депутатів. У 1986-1992 роках працював керівником управління

капітального будівництва виконкому Кіровоградської обласної Ради народних

депутатів. Багато зробив для соціально-економічного розвитку міста.

Почесний громадянин м. Кіровограда. З нагоди 250-річчя міста Кіровограда

відзначений Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, а у 2006

нагороджений золотою відзнакою виконавчого комітету Кіровоградської

міської

ради

"За

заслуги"

І

ступеня.

17 – 120 років від дня народження (с. Покровське Кіровоградського району)

Михайла

Михайловича

Завадовського

(1891-1957),

ембріолога. Брат Б. М. Завадовського. Дитинство пройшло

в Єлисаветграді. Закінчив Московський університет (1914).

Працював завідуючим кафедрою 2-го Московського

університету (1925-1928), професором 1-го Московського

університету (з 1927), завідуючим кафедрою МДУ (1930-1948). Один з

організаторів Всесоюзного інституту тваринництва (з 1954 – завідуючий

лабораторією фізіології розвитку). Академік ВАСГНІЛ (1935). Основні праці з

ембріології, розвитку і розмноження тварин та ін. Лауреат Державної премії СРСР

(1946). Сестра братів Завадовських Раїса Римська-Корсакова – дружина

племінника знаменитого композитора.

18 – 40 років від дня народження (м. Кіровоград) Оксани Михайлівни

Надєждіної, живописця і педагога. Дочка народного художника

України М. В. Надєждіна. Закінчила Дніпропетровське художнє

училище та Національну Академію образотворчого мистецтва і

архітектури (факультет теорії та історії мистецтва). Учасниця

Всеукраїнських виставок „Трієнале живопису” - 2000, 2003;

групової

„Живописні

метаморфози”

(Черкаси,

1998),

персональної виставки (Кіровоград, 2002). Член Національної спілки художників

України. Основні твори: „Мої музеї”(1996-2005). Яскравий представник

нефігуративного (абстрактного) живопису. Викладала у Кіровоградській

дитячій художній школі.

21 – 40 років від дня народження Дмитра Анатолійовича Цурського , актора

театру і кіно. Грав у шкільних спектаклях, був активним

учасником агітбригади у Палаці культури. Закінчив

фізико-математичний факультет Кіровоградського

державного педагогічного інституту ім. О.С.Пушкіна.

Під час навчання відвідував студентський театр

„Резонанс”, яким керував Валерій Дейнекін, був його

провідним актором. У 1996 закінчив у Москві Школу-

студію МХАТ (майстерня Л.К.Дурова). Того ж року зарахований у трупу Театру

на Малій Бронній, нині один з провідних акторів цього театру. Знімався в

популярних серіалах: „Гражданин начальник” (2001), „Гражданин начальник - 2”

(2005), „Московская сага” (2004), „Обреченная стать звездой” (2005-2007), „Танго

втроем” (2006), „Принцесса цирка” (2007), „Высший пилотаж” (2009), „Богатая и

любимая” (2010) та ін. Побував у Кіровограді у травні 2010 на відзначенні 50-

річчя заснування театру „Резонанс”.

21 – 90 років від дня народження (м. Єлисаветград) Бориса Володимировича

Петрова (1921-2004), архітектора. Дитинство пройшло в

Серпухові, де займався в художній студії відомого

художника А.А.Бузовкіна. У 1941 закінчив Московське

художнє училище (майстерня художника М.П.Кримова), у

1947 − Московський архітектурний інститут. Отримав

направлення в Челябінськ, в якому працював понад

півстоліття. Протягом багатьох років викладав у

Південно-Уральському

державному

університеті на

кафедрі графіки та геометрії, учасник багатьох виставок. За

його проектами в Челябінську зведено десятки чудових споруд. Заслужений

архітектор Російської Федерації (1979). Лауреат премії Ради Міністрів СРСР за

розробку проекту й будівництво громадсько-житлового комплексу в м.

Челябінську (1981).

22 − 75 років від дня народження (с. Сасівка Компаніївського району)

Олександра Митрофановича Сідалковського, художника.

Закінчив Одеське художньо-театральне училище. З 1961 по

1968 працював художником-постановником у театрах міста

Кишинева:

Державному

театрі

опери

і

балету,

Республіканському театрі юного і дитячого глядача

"Лучаферул", Державному театрі ляльок "Лікурич". З 1968 по

1998

–

головний

художник

Компанії

„Телерадіо-Молдова”.

Член Спілки художників Республіки Молдова, член правління „Товариства

російських художників Молдови”. Член Спілки театральних діячів з 1964.

Учасник республіканських і всесоюзних виставок з 1972. Виконав серії портретів, малюнків до казок, театральних ескізів та ескізів до кінофільмів. Працює в різних

техніках: олія, пастель, гуаш. Твори зберігаються у приватних колекціях США, Росії, України та Угорщини. Персональна виставка влаштовувалась у вересні 2006

у Державному театрі ляльок "Лікурич".

23 – 70 років від дня народження (с. Знам’янка Кіровоградської області) Віталія

Миколайовича Іванова, режисера. У 1967 закінчив

режисерський факультет Державного інституту театрального

мистецтва. З 1969 − режисер Державного академічного

Малого театру в Москві. Здійснив постановку 17 спектаклів.

Як кінорежисер зняв художні фільми: „Как мы искали

Тишку” (1970), „Анискин и Фантомас” (1974), „И снова

Анискин”

(1978).

Заслужений

діяч

мистецтв

Росії.

25 – 125 років від дня народження (м. Олександрія) Льва Григоровича

Білоцерківського (1886-1966), театрального діяча, суфлера і актора. В юності

був членом групи шанувальників мистецтва у рідному місті. Починав творчу

діяльність у 1917 в трупі Гната Юри „Сурма” в Олександрії. Вважається

одним з фундаторів Національного академічного драматичного театру ім. І.

Франка. Восени 1920 на запрошення Г. Юри вступив до театру ім. І. Франка, який

тоді перебував у Черкасах, і працював там до виходу на пенсію. Обіймав посади

суфлера, виконував як актор епізодичні ролі. Писав сценарії до театральних

„капусників”, заснував музейну колекцію театру. У 1962 вийшла його книга

спогадів „Записки суфлера”.

25 – 100 років від дня народження (м. Олександрія) Івана Григоровича

Шапошникова (1911-2000), фізика. Закінчив МДУ ім.

М.В.Ломоносова, у 1937 захистив кандидатську дисертацію

(одним з опонентів був академік Л.Ландау). Викладав у

Владивостокському й Казанському університетах. У 1948 почав

викладати у Пермському університеті, де створив кафедру

теоретичної фізики, яку очолював до 1989. Доктор фізико-

математичних наук (1951), професор. У 1959 створив науково-дослідну

лабораторію радіоспектроскопії. Серед його учнів 10 докторів наук. Автор понад

100 наукових праць. З 1979 по 1985 Шапошников – єдиний представник СРСР у

Міждународному комітеті по ядерній квадрупольній спектроскопії, а у 1974

обраний у Міждународну Амперовску асоціацію. Заслужений діяч науки РРФСР.

25 – 50 років від дня народження (м. Олександрія) Сергія Сергійовича Ярого

(справжнє прізвище Булка), актора. У 1991 закінчив

Київський інститут театрального мистецтва ім. І. К.

Карпенка-Карого (курс народної артистки України І.

Молостової). Працює у Театрі В. Василька з 1991. З 1993

по 1999 − артист Київського Молодого театру ім. Леся

Курбаса. Лауреат Першого міжародного конкурсу читців ім.

Яхонтова в Ленінграді (1991) з призом глядацьких симпатій.

Ведучий радіопередачі для дітей на Одеському державному радіо. Знімався у

фільмах: «Роксолана», «Поклик» за оповіданням А.Платонова (головна роль).

27 – 180 років від дня народження Миколи Миколайовича Романова

(Старшого) − Великого Князя, військового діяча. Генерал-

інспектор

кавалерії,

покровитель

Єлисаветградського

юнкерського

кавалерійського

училища.

Подарував

для

полювання юнкерів та офіцерів ЄЮКУ 25 борзих собак. У 1890 з

нагоди 25-річчя заснування училища був запроваджений для

нагородження пам’ятний срібний жетон. Візерунок присвячувався

Найяснішому Патрону і являв собою монограму з чотирьох літер „ННДЕ”,

яка означала „Николай Николаевич – Друг Елисаветградцев”.

28 – 85 років від дня народження (с. Знам’янка) Володимира Олексійовича

Аністратенка, інженера-технолога, педагога. Учасник ВВВ, має

бойові нагороди. У 1951 закінчив Київський технологічний

інститут харчової промисловості. Доктор технічних наук (1974).

Завідувач

кафедри

механічного факультету

Київського

технологічного інституту (1974-1999), професор. Опублікував

біля 100 наукових праць. Заслужений діяч науки і техніки

України (1997). Лауреат Державної премії України у галузі науки і техніки (1998).

28 – 60 років від дня народження (с. Софіївка Білгород-Дністровського району на

Одещині) Віктора Івановича Телеганенка, правознавця.

У 1970 закінчив Білгород-Дністровське педагогічне

училище, працював учителем. У 1978 закінчив юридичний

факультет

Одеського

державного

університету

ім.

І.І.Мечникова. У 1979-1985 працював народним суддею

Ленінського народного суду м. Кіровограда. У 1985 – суддя,

з 1985 по 1987 – заступник голови, з 1987 – голова

Кіровоградського обласного суду (з 2001 – Апеляційний суд

Кіровоградської області). Член Ради суддів України. Заслужений юрист України

(1988). У 2007 нагороджений Міжнародним орденом Св. Станіслава III ст.

29 – 65 років від дня народження (м. Кіровоград) Григорія Андрійовича

Іщенка, спортсмена (футболіст і тренер). Амплуа – захисник.

Виступав за команди: „ Зірка” (Кіровоград), „Шахтар”

(Олександрія), дубль „Динамо” (Київ), „Шахтар” (Кадіївка),

„Динамо” (Хмельницький) та „Суднобудівник” (Миколаїв). За

миколаївську команду грав з 1973 по 1976: зіграв понад 100

матчів, забив 9 голів. У 1974 у складі „Суднобудівника” став

чемпіоном України, майстром спорту. Працював головним тренером

„Суднобудівника”,

хмельницького

„Поділля”,

кіровоградської

„Зірки” ,

мукачівського „Прибориста”, житомирського Полісся”, олександрійської

„Поліграфтехніки” та МФК (Миколаїв). Заслужений тренер України. Син Ігор

Іщенко став одним з найавторитетніших українських арбітрів.

31 – 75 років від дня народження ( м. Кірово, Кіровоград) Леонтія Леонідовича

Орлика, живописця. Закінчив факультет образотворчого

мистецтва Московського народного університету ім. Н. К.

Крупської. Учасник художніх виставок з 1962. У 1970-1996

працював

у

Кіровоградських

художньо-виробничих

майстернях Художнього фонду УРСР. Член Національної

спілки художників України. Основні твори: „Зима” (1973),

„Ялта. Кореїз” (1985), „Степові простори” (1986) та ін.

31 – 55 років від дня народження (с. Шляхове Новоархангельського району)

Петра Івановича Селецького, поета, журналіста. Закінчив

Мелітопольський інститут механізації сільського господарства,

працював інженером. З 1978 по 2003 - кореспондентом

“Молодого комунара”, “Вечірньої газети”, “Народного

слова”, редактором газети “Безплатні оголошення” у

Кіровограді. Автор поетичних збірок: “Ранкові вікна” (1988, у

співавт.), “Трилисник” (1990), “Свята вода” (1992), “Сліди багать” (1993), “Місто

без імені” (1994), “Заклання ночі” (1995), „Магічні кола днів” (2000), „Осінній

звір” (2002) та ін. Лауреат Міжнародного літературного конкурсу “Гранослов”

(1992). Лауреат обласної літературної премії ім. Є. Ф. Маланюка за збірку віршів

„Осінній звір” (2004). З 2005 живе і працює у Києві.

1.1876 (135 років тому). – Почала виходити (тричі на тиждень) газета

“Елисаветградский вестник” – перша газета в Російській імперії, що видавалася

у повітовому місті. Редактор – видавець Михайло Хороманський.

2.1926 (85 років тому). – Ліквідовано Єлисаветградський окружний комітет

сприяння жервам інтервенції, створений у 1924 р. Комітет вів облік збитків, заподіяних інтервентами, надавав матеріальну допомогу потерпілим.

5.1901 (110 років тому). – В Єлисаветграді у Зимовому театрі Кузьмицького

закінчились гастролі відомого російського актора П.М.Орленьова (1869-1932). У

нашому місті він зіграв у 5 спектаклях: „Цар Федір Іоаннович” (перший

виконавець цієї ролі), „Брати Карамазови”, „Міхаель Крамер”, „Орльонок”.

15.1871 (140 років тому). – Остання велика пожежа в Єлисаветграді, під час якої

згоріли олійний та борошняний ряди на ринку, товкучка, а також двоповерховий

кам’яний будинок, що його заповіла громадській жіночій гімназії вдова купця

Набокова.

20.1941 (70 років тому). – На цей день 2398 мешканців Кіровограда добровільно

подали заяви з проханням відправити їх на фронт. В області було створено 32

винищувальні батальйони, до складу яких входило 5939 чол.

23.1921 (90 років тому). – У Палаці науки та мистецтв у Єлисаветграді відбулося

перше засідання літературної секції, очолюваної Василем Харцієвим. Свої твори

читали місцеві літератори Степанов, Серебрянський, Станіславський та ін.

24.1991 (20 років тому). – На базі двох невеликих рудників тресту „Ленінруда”

Криворізького залізорудного басейну була створена Інгульська шахта Східного

гірничо-збагачувального комбінату.

25.07.1896 (115 років тому). – Начальником Єлисаветградського кавалерійського

училища призначено полковника Олександра Самсонова (1859-1914), на цій

посаді він прослужив 8 років. Під час Першої світової війни генерал Самсонов

командував 2-ю російською армією, загинув у Східній Прусії. Перепохований у

с. Якимівці Маловисківського району.

30.1941

(70

років тому). – Німецько-фашистські війська окупували

Новоархангельськ – перший районний центр Кіровоградщини.

СЕРПЕНЬ

2 – 50 років від дня народження (м. Кіровоград) Дмитра Юрійовича Пучкова

(псевдонім

„старший

оперуполномоченный

Гоблин” ), перекладача-самоука, автора багатьох т.зв.

„правильних” і декількох пародійних перекладів

голлівудських фільмів, письменника і мережевого

публіциста.

Займається

також

розробкою

комп’ютерних

ігор.

Народився

у

родині

військовослужбовця, до школи пішов у Кіровограді.

Вищої освіти не отримав. До 1992 змінив багато професій. З 1992 по 1998

служив у міліції Санкт-Петербурга, дослужився до посади старшого

оперуповноваженого у званні лейтенант, там і народився відомий нині

псевдонім. Автор книг: „За державу обидно. Вопросы и ответы про СССР”

(2008), „Мужские разговоры за жизнь” (2009), „Записки сантехника о кино”

(2009) та ін. Здійснив локалізацію комп’ютерних ігор, переклав близько 80

повнометражних фільмів. Популярність до Гобліна прийшла після заснування

ним студії „Божья искра”, на якій випускаються пародійні переклади відомих

фільмів Один з найбільш вдалих пародійних перекладів – „Антибумер”

(пародія на фільм „Бумер”). Автор комп’ютерних ігор: „Санитары подземелий”

(2006), „Братва и кольцо” (2006), „Санитары подземелий 2: Охота за Чѐрным

квадратом” (2008), „Правда о девятой роте” (2008) та ін. На початку 2005

запустив новий проект під назвою „Образование”.

5 – 55 років від дня народження (с. Кам’яна Криниця Ульяновського району)

Віталія

Володимировича

Гошуляка,

історика,

правознавця, педагога. У 1978 закінчив історичний

факультет Одеського державного університету ім.

І.І.Мечникова, у 1999 - юридичний факультет

Пензенського державного педагогічного університету ім.

В.Г.Бєлінського. Доктор історичних наук (1991), доктор

юридичних наук (2000). З 1980 по 1997 перебував на

військовій службі, був зокрема начальником кафедри

гуманітарних

і

соціально-економічних

наук

Пензенського

вищого

артилерійського військового училища. З 1997 - декан історичного факультету, завідувач кафедри теорії права і державно-правових дисциплін Пензенського

державного педагогічного університету, професор. Автор 160 наукових праць, у

тому числі 22 монографій. Експерт Конституційного Суду Російської Федерації, член експертної ради Російського фонду фундаментальних досліджень, голова

Спілки юристів Пензенської області. У 2006 став дипломантом найвищої

юридичної нагороди Росії – премії «Феміда”.

6 – 175 років від дня народження (с. Переходівка Ніжинського району

Чернігівської області) Олександра Яковича Кониського

(1836-1900), письменника, юриста, педагога, громадського

діяча. Після невдалої спроби здобути вищу освіту у

Ніжинському юридичному ліцеї служив (з 1854) у

кримінальній палаті в Полтаві. Склав екстерном іспити на

кандидата права,

після реформи

1861

займався

адвокатською практикою. З 1858 вів активну літературну і

громадську діяльність, був членом полтавської і київської

Громад, займався організацією недільних і вечірніх шкіл, громадських бібліотек.

За участь у київській Громаді та організацію недільних шкіл 1863 був висланий у

Вологду. Одне із заслань у 1860 відбував у Бобринці; жив також у

Єлисаветграді,

де

працював

адвокатом.

У

1875

пожертвував

Єлисаветградському благодійному Товариству поширення грамотності й

ремесел вексель вартістю 300 руб. Справив великий вплив на формування

світогляду юних М. Кропивницького та І. Карпенка-Карого. З 1872 жив у Києві.

Літературну діяльність почав 1858. Автор поезій, повістей, драм та оповідань. У

1899-1903 світ побачив чотирьохтомник його творів. Написав біографію

Т. Шевченка („Тарас Шевченко-Грушівський. Хроніка його життя”, 1898). Для

недільних шкіл видавав популярні книжки й підручники: „Українські прописи”

(1862), „Арифметика, або щотниця” (1863), „Перша граматика, або читання”

(1883). Автор слів молитви „Боже великий, єдиний...”(музика М. В. Лисенка).

7 – 180 років від дня народження Миколи Савовича Абази (1831-1901),

державного діяча, сенатора, письменника. У 1859 закінчив

медичний факультет Харківського університету. У 1868

призначений Тамбовським віце-губернатором, з 1870 –

Херсонський губернатор. У 1872 подарував кабінету

природничих наук Єлисаветградського земського реального

училища (ЄЗРУ) свою колекцію черепашків, мінералів і

шліфованих топазів; сприяв передачі Петербурзьким гірничим інститутом

ЄЗРУ колекції із 344 мінералів. З 1874 – Рязанський губернатор. З 1876 –

головний уповноважений Товариства Червоного Хреста, завідував санітарною

справою Дунайської армії під час російсько-турецької війни 1877-1878. У ці роки

часто відвідував з М. Пироговим військові шпиталі у Єлисаветграді та

Новоукраїнці Завдяки його клопотанню у Єлисаветграді (1874) було відкрито

окружний суд; відстоював неподільність Єлисаветградського повіту (1883),

одного з найбільших у Російській імперії: „Елисаветградский уезд – один из

самых больших в Российской империи. Из 449 уездов, находящихся в 50

губерниях, только 49 больше Елисаветградского. Что касается центральных

губерний Великороссии и Малороссии, то пространство Елисаветградского

уезда могут составить лишь 5-6 тамошних. Из губерний Польских только

Люблинская губерния больше Елисаветградского уезда. Все же остальные (9)

- меньше его”. У 1880 призначений сенатором і начальником Головного

управління у справах друкування, з 1889 − член Державної Ради Росії. Автор

фундаментальної праці „Красный Крест в тылу действующей армии 1877-1878

гг.”, яка друкувалась у 1880-1882. Після його смерті визначний земський діяч

П. О. Зелений пропонував Єлисаветградській міській думі увічнити пам’ять

покійного та його заслуги перед повітом перейменуванням вулиці

Беспопівської на Абазівську. Проте дума вирішила назвати іменем Абази

Балківське міське народне училище міста Єлисаветграда, а вулиця

Беспопівська стала вулицею М. Гоголя (1902).

7 – 60 років від дня народження (смт Вільшанка) Валерія Петровича Пєткова, правознавця. У 1983 закінчив Харківський юридичний

інститут. До 1995 працював старшим інспектором УВС

Запорізького облвиконкому. З 1994 – начальник кафедри

адміністративного права та адміністративної діяльності

органів внутрішніх справ Запорізького юридичного інституту

МВС України. Доктор юридичних наук (1998), професор

(2001),

полковник

юстиції.

З 2001 –

начальник

Кіровоградської філії Харківського національного університету внутрішніх

справ (ХНУВС). З 2003 - ректор Кіровоградського юридичного інституту

Харківського Національного університету внутрішніх справ України. з 2006 –

проректор ХНУВС, начальник Кіровоградського юридичного інституту

ХНУВС України. Автор 4 монографій та 20 навчальних посібників. Заслужений

юрист України (2004).

8(21) – 110 років від дня народження (м. Бобринець) Леоніда Романовича

Корнійця (1901-1969), державного і партійного діяча СРСР. З

1931 – на керівній партійній роботі. У 1938-1939 – Голова

Президії Верховної Ради УРСР. У 1939-1944 – Голова

Раднаркому УРСР. У роки ВВВ – один з керівників

партизанського руху і підпільної боротьби в Україні, член

Військових рад ряду фронтів (генерал-лейтенант). З 1944 до 1953 – перший

заступник Голови Раднаркому, Голови Ради Міністрів УРСР. З 1956 – міністр

хлібопродуктів СРСР, 1958-1961 − голова Державного комітету Ради Міністрів

СРСР по хлібопродуктах, міністр СРСР. З 1963 – голова Державного комітету

заготівель Ради Міністрів СРСР.

9 – 50 років від дня народження (с. Плетений Ташлик Маловисківського району)

Станіслава Володимировича Нікітенка, правоохоронця.

Закінчив Кіровоградський інститут сільськогосподарського

машинобудування (1988) і Київський інститут внутрішніх справ

при НАВСУ (2001). В органах внутрішніх справ з 1989. У 1990-1998 проходив службу на різних посадах у Кіровограді. У 1998-

2000 – начальник управління кримінального пошуку УМВС України в

Кіровоградській області, заступник начальника УМВС України в

Кіровоградській області. З липня 2001 – начальник УМВС України в

Кіровоградській області. Генерал-майор міліції.

10 – 210 років від дня народження Павло Євстафійович Коцебу (1801-1884),

військового і державного діяча. Виховувався у Санкт-

Петербурзькій гімназії. З 1819 – на військовій службі. Під час

Кримської війни командував російською армією. З 1862 до

1880 − Новоросійський і Бессарабський губернатор,

командуючий Одеським військовим округом. Багато зробив для

економічного розвитку Новоросійського краю. Член Державної

Ради Росії (1863), граф (1874), генерал-ад’ютант. При ньому були побудовані або

спроектовані всі місцеві залізниці. Зокрема Коцебу ініціював спорудження

військово-стратегічних

залізниць

Балта-Єлисаветград

(1868)

та

Єлисаветград-Кременчук (1869), які зв’язали наше місто з Одесою та

Донецьким регіоном. Єлисаветград опинився на перетині найважливіших

шляхів сполучення Російської імперії: Москва – Одеса, Петербург – Крим. В

„Историческом очерке г. Елисаветграда” О.М.Пашутіна (1897) відзначено:

„Кущевское городское народное училище именуется училищем имени графа

П. Е. Коцебу в память управления им Новороссийским краем и 50-летнего

юбилея его служебной деятельности». Наприкінці ХIХ ст. графиня Єлизавета

Петрівна Коцебу володіла с. Белецківкою Браїлківської волості (нині

Онуфріївський район) Олександрійського повіту – 1635 десятин землі.

10 – 120 років від дня народження (с. Аджамка Кіровоградського району)

Лаврентія Тимофійовича Степанченка (1891-1978), педагога.

Закінчив Новобузьку учительську семінарію (1912). Завідуючий і

вчитель земської школи селища Кефаліно при залізничній

станції Долинська (1912-1915), приятель А.С.Макаренка. Разом

з Макаренком переконав землевласника М.Кефалу в необхідності

побудови в Долинській приміщення для земської школи. Автор

спогадів „Макаренко в моєму житті”, кіносценарію „Удивительный

человечище” про видатного педагога (рукописи зберігається у музеї

А.С.Макаренка у Долинській ЗШ № 2). Підготував три томи спогадів „Баловень

судьбы” (рукопис). З 30-х років ХХ століття жив у Кривому Розі, викладав у

місцевому педагогічному інституті.

10 – 80 років від дня народження (м. Казань) Рафаеля Махмутовича

Багаутдінова, живописця. Як син „ворога народу”, з

братом Ремом у 1937-1941 перебував у спеціальній

дитячій колонії на Кіровоградщині у смт Добровеличківці.

Там почав малювати. Навчався у Київській дитячій

художній школі, закінчив Київський художній інститут

(1963). Досконало оволодів українською мовою. Оформив

майже 200 творів українських письменників, створив кілька десятків іхніх

портретів. Автор багатьох картин на теми татарського й українського фольклору, портретів: „Поетеса Марина Цветаєва” (1984), „Останній автопортрет

Т. Шевченка” (1985), „Посвята українському поету Василю Стусу” (1991); пейзажів, натюрмортів; циклу картин „З українських легенд” (1990-1991).

Ілюстрував книги багатьох українських письменників. Про незвичайну долю і

творчість Багаутдінова розповідається у романі-колажі М. Слабошпицького

„Автопортрет художника в зрілості” (2007).

10 – 50 років від дня народження ( с. Скалівські Хутори Новоархангельського

району) Ігоря Федоровича Шарова, політичного і

державного діяча. Закінчив Кіровоградське медичне

училище (1980) та історичний факультет КДПІ

ім. О. С. Пушкіна (1987). Служив в Афганістані.

Кандидат історичних наук. З 1985 по 1988 працював у КДПІ ім. О. C. Пушкіна

головою профкому та викладачем кафедри історії. Закінчив економічний

факультет Академії праці і соціальних відносин (1998). Автор багатьох науково-

популярних і публіцистичних книг. У 1993-1994 – генеральний директор фірми

„Інкопмарк” (Кіровоград). З 1994 по 1996 – перший віце-президент акціонерного

державного підприємства-корпорації „Республіка”. У 1996 – голова правління

АТЗТ „Інтергаз” (Київ). Народний депутат України (з 1995). У 1996-1997 –

постійний Представник Президента України у ВР. З 1997 по 1998 – радник

Президента України, заступник Міністра Кабінету Міністрів України. Народний

депутат України (з 2006). Автор низки науково-популярних книг з історії України:

„100 видатних українців” та ін. Регулярно надає благодійну допомогу

Кіровоградському медичному коледжу ім. Є. Мухіна.

12 – 85 років від дня народження (с. Олександрівка Зінов’євського округу)

Інтерни

Касьянівни

Бондар,

економіста.

Закінчила

Московську сільськогосподарську академію (1949). У 1949-

1957 працювала в Інституті економіки НАН України. 1957-

1962

–

старший

викладач,

доцент

Української

сільськогосподарської академії, з 1962 – у Науково-дослідному

економічному інституті Мінекономіки України. З 1992 – директор НДІ

соціального захисту населення. Доктор економічних наук (1970), професор (1979).

Автор понад 300 публікацій та монографій „Экономические проблемы

повышения производительности труда в сельском хозяйстве” (1970),

„Производительность труда (вопросы теории и практики)” (1991). Академік

Академії економічних наук України. Член Міжнародного союзу економістів та

Міжнародної академії бізнесу.

12 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Геннадія Леонідовича

Бродського, музиканта, педагога. У 1974 закінчив музично-

педагогічний факультет Кіровоградського державного

педагогічного інституту ім. О. С. Пушкіна. З 1976 працює у

КДПІ ім. О. С. Пушкіна (викладач, старший викладач,

доцент). З 1974 – керівник народного оркестру популярної

класичної та сучасної української музики “Юність”,

дипломанта Міжнародного фольклорного фестивалю у місті Любліні (Польща) (1998). Здійснив більше 300 обробок й аранжувань народних пісень і творів для

оркестру народних інструментів. Опублікував низку методичних розробок, рекомендацій, два посібники та збірку творів для оркестру народних

інструментів “З народних джерел” (2006). Заслужений працівник культури

України

(1989).

15 – 225 років від дня народження (с. Ушакове Нерехтського повіту Костромської

губернії) Олександра Карловича Бошняка (1786-1831), літератора, ботаніка. З

1799 виховувався у Московському університетському пансіоні. З 1820 жив у

Херсонській губернії, де був чиновником при начальнику Південних військових

поселень графі І.О. Вітте. Мешкав на Єлисаветградщині, де успадкував

маєток Катеринівку неподалік Новомиргорода. У Златополі мешкав брат

його вітчима – генерал Микола Петрович Висоцький, у маєтку якого й

відбулося знайомство Бошняка з Вітте. За дорученням Вітте зблизився з

декабристами В.Л.Давидовим і В.М.Ліхарєвим, двічі інформував Вітте про

плани таємного товариства. У 1826 викликався у Слідчий комітет, дав

свідчення і був відпущений. Після цього продовжив службу в Єлисаветграді

при Вітте, отримуючи 5 тисяч рублів щорічно. Брав участь з корпусом Вітте у

придушенні польського повстання 1830-1831. При відступі царських військ помер

від лихоманки. Представники цієї родини залишили помітний слід в історії

нашого краю.

15 – 75 років від дня народження (с. Куманів Городецького району Хмельницької

області) Ганни Василівни Шандри, лікаря. У 1955 з відзнакою

закінчила акушерське відділення Дубнівського медичного

училища, а в 1961 – також з відзнакою Львівський медичний

інститут. Отримала направлення у Знам’янський район, де

працювала дільничним терапевтом, завідувачкою інфекційного

відділення. З 1966 – заступник головного лікаря ЦРЛ з

поліклінічної роботи. З 1968 – головний лікар обласної бальнеологічної лікарні

(протягом 40 років) у м. Знам’янці. 26 років поспіль обиралася депутатом

Знам’янської міської ради. Заслужений лікар України.

16 – 105 років від дня народження (с. Успенка Онуфріївського району) Івана

Костянтиновича Білодіда (1906-1981), мовознавця. Закінчив

Харківський університет (1932). З 1946 працює в Інституті

мовознавства ім. О. О. Потебні АН УРСР і Київському

університеті. В 1957-1962 - міністр освіти України. З 1962 - віце-

президент АН УРСР і директор Інституту мовознавства (1961-

1981). Академік АН України з 1957 і АН СРСР з 1972. Автор

праць із загального мовознавства, з історії і теорії української та російської мов, методології й історії мовознавства. Лауреат Державних премій УРСР (1971) та

СРСР (1983).

19 – 70 років від дня народження (Полтавщина) Дмитра Івановича Мазоренка, ученого-аграрія. Дитинство і юність пройшли на

Кіровоградщині. Тут у 1958 з медаллю закінчив

середню

школу,

був

секретарем

шкільної

комсомольської організації. З 1958 по 1960

працював водієм у радгоспі. У 1965 з відзнакою

закінчив Харківський інститут механізації та

електрифікації сільського господарства (ХІМЕСГ). З цим навчальним закладом

пов’язав своє подальше життя. У 1971 захистив кандидатську дисертацію. У

1976-1981 – завідувач кафедри деталей машин. З 1981 - проректор з навчально-

виховної роботи ХІМЕСГ. З 1991 – первый проректор ХІМЕСГ, професор. З

1996 – ректор Харківского Національного технічного університету сільського

господарства імені П. Василенко (колишній ХІМЕСГ). Заслужений працівник

освіти України, член-кореспондент Національної Академії аграрних наук України.

20 – 90 років від дня народження (с. Інгуло-Кам’янка Новгородківського району)

Андрія Івановича Труда (1921-1999), військового діяча, льотчика. Початкову освіту здобув у школі рідного села. У

червні 1941 закінчив Качинське вище військове авіаційне

училище. Пройшов шлях від сержанта до майора, від льотчика

до помічника командира частини. Воював на Північному

Кавказі та Українських фронтах. Брав участь у звільненні

Румунії, Польщі, Чехословаччини, громив фашистів у небі над

Берліном. Здійснив 314 бойових вильотів на МіГ-3, Як-1 та "Аерокобрі", у 71

повітряному бою збив особисто 18 літаків ворога. Герой Радянського Союзу

(1944). У 1955 закінчив Військово-повітряну академію, полковник.

20 – 90 років від дня народження (с. Мартоіванівка Олександрійського району)

Олексія Трохимовича Шаповалова (1921-1992, похований

на Байковому цвинтарі в Києві), військового діяча,

розвідника. У 1939 закінчив СШ у селищі Нова Прага

Олександрійського району. З 1940 – курсант військової

школи, з серпня 1941 – командир взводу 164-ї стрілецької

дивізії Південного фронту. У травні 1942 стає розвідником

резидентури штабу Південного фронту. З червня 1942 до

січня 1944 займався підпільно-диверсійною діяльністю у

партизанському загоні ім. К. Є Ворошилова в районі Знам’янки та Нової

Праги. У січні 1944 відкликається у розпорядження розвідвідділу штабу 2-го

Українського фронту. Після закінчення спецшколи Головного розвідувального

управління Генерального штабу Радянської Армії з червня 1944 до лютого 1945 у

складі спецгрупи „Голос” (командир Є. С. Березняк – майор „Вихрь”) виконував

розвідувальні завдання на території окупованої Польщі (псевдо „Гроза”). За

участь в операції з врятування м. Кракова уряд Польщі відзначив його орденом

„Віртуті Мілітарі”. Почесний громадянин м. Кракова. З 1946 по 1952 перебував на

комсомольській і партійній роботі. З 1952 по 1955 – знову в лавах Червоної Армії.

Після демобілізації працював у партійних та профспілкових органах м.

Кіровограда. У 1977-1983 – секретар обласної ради профспілок, водночас

очолював обласний комітет захисту миру. На будинку, в якому він мешкав у

Кіровограді (вулиця Гоголя, № 78), встановлено меморіальну дошку з

барельєфним портретом героя. У Державному архіві Кіровоградської області

сформовано особовий фонд О. Т. Шаповалова.

21 – 110 років від дня народження (м. Єлисаветград) Оскара Боданського (1901-1977), американського біохіміка (детальніше в нарисі „Наші земляки – видатні

американці” ).

22 – 150 років від дня народження Олександра Арнольдовича Моріца (1861-1936), військового діяча. Закінчив математичний факультет Дерптського

університету, потім добровільно склав офіцерський екзамен, був зарахований у

38-й драгунський Володимирський полк. Згодом успішно закінчив Академію

Генерального Штабу. Командував 26-м драгунським Бузьким полком. У 1902-1904 – начальник штабу 2-ї гвардійської кавалерійської дивізії. З 1905 по 1907 –

начальник

Єлисаветградського

кавалерійського

училища.

За

його

командування ЄКУ відбулося урочисте вручення училищу штандарта

(15.07.1905). З 1906 – генерал-майор. З 1907 по 1912 − начальник штабу 1-го

Гвардійського корпусу. У 1916 – начальник штабу Окремого Сибірського корпусу

і військового округу, голова гарнізонного офіцерського зібрання. У 1918-1920 був

начальником військово-історичного архіву в Одесі. Генерал-лейтенант. Кавалер

багатьох російських та іноземних орденів.

22 – 75 років від дня народження (с. Йосипівка Вільшанського району)

Володимира Федоровича Цюпка, художника. Випускник

Березовобалківської СШ (1956). У 1961 закінчив Одеське

художнє училище ім. М. Грекова, у 1970 – Ленінградське

Вище художньо-промислове училище ім. В. Мухіної. З 1970 –

художник-монументаліст Одеського художнього фонду. У

1974-1976 викладав малюнок і живопис в Одеському

педагогічному інституті ім. К. Ушинського. Працював над

розписами і мозаїками Одеського літературного музею, інтер’єру Палацу

студентів Одеси, фасадами шкіл і музеїв Черкащини, Кіровоградщини та Одеси.

Знайшов свій самобутній стиль, орієнтований на емоційну абстракцію. Належав

до нонконформістського руху в радянському образотворчому мистецтві. Твори

експонувалися у Москві, Генуї (Італія), Спліті (Югославія). З 1987 – у Німеччині, Польщі, Японії, Данії та інших країнах. З 1993 по 2004 влаштовано 10

персональних виставок. Заслужений художник України.

25 – 120 років від дня народження (м. Єлисаветград) Семюеля Гарднера (1891-1984), американського композитора і скрипаля (детальніше в нарисі „Наші

земляки – видатні американці” ).

27 – 80 років від дня народження (Харківська область) Володимира

Михайловича Пестунова, інженера, педагога. У 1956 закінчив Харківський

політехнічний інститут. З 1962 по 1964 працював директором Кіровоградського

філіалу ХПІ. У 1967-1973 – декан машинобудівного факультету

Кіровоградського інституту сільськогосподарського машинобудування, у

1968-1985 – завідувач кафедри металорізальних верстатів. Кандидат технічних

наук (1963), професор (1991). Розробив основи проектування та створення нових

схем та конструкцій приводу верстатних систем, які використовуються на

багатьох підприємствах СНД. Автор понад 300 винаходів та 200 наукових праць, підручника та монографії. Заслужений винахідник України (2009)

28 – 100 років від дня народження (м. Бобринець) Давида Григоровича

Гершфельда (1911-2005 у США, м. Брейдентон), композитора, скрипаля. У 1934 закінчив Одеський музично-драматичний

інститут ім. Бетховена. Був одним з організаторів Спілки

композиторів Молдавії, головою її правління (1940-1947, 1956-1964). У роки Великої Вітчизняної війни керував ансамблем пісні і

танцю „Дойна”. У 1955 написав першу молдавську національну оперу

„Грозован”, потім балет „Радда”, опери „Аурелія”(1959), „Сергій Лазо” (1980).

Автор музичної комедії „В долині виноградовій”, концерту для скрипки з

оркестром, багатьох пісень. Тривалий час очолював Кишинівську консерваторію, керував Сочинською філармонією. Народний артист Молдавської РСР (1961).

28 – 100 років від дня народження Павла Євтихійовича Кочерги (1911-1982),

військового діяча. У Червоній Армії – з березня 1941. Виняткові мужність і

відвагу виявив під час форсування Дніпра в районі висоти 117 під Лютіжем.

Протягом одного дня 6.10.1943 бійці його роти відбили 8 атак. Наступного дня

Кочерга знищив 6 німецьких танків, був важко поранений. Герой Радянського

Союзу. У грудні 1946 звільнений у запас. Працював головою колгоспу та

виконкому Нововознесенської сільської ради Миколаївської області. Почесний

громадянин м. Новомиргорода.

28 – 45 років від дня народження (м. Кіровоград) Олега Григоровича

Польового, композитора, хорового диригента. У 1985 закінчив Київське музичне

училище по класу хорового диригування, у 1997 – Одеську консерваторію по

класу композиції В. Ніколаєва. Працював викладачем Київської дитячої музичної

школи №12 (1985-1986), концертмейстером ансамблю „Пролісок” (1986-1991).

З 1995 – художній керівник естрадного ансамблю Одеського коледжу

стандартизації, метрології і сертифікації. Член Національної Спілки композиторів

України. Твори: для симфонічного оркестру – Симфонічна поема, Увертюра,

„Естампи” (5 п’єс), танок „Океан”; для фортепіано – Соната, прелюдії; романси на

вірші І. Буніна, Є. Баратинського, А. Нікітіна, Б. Ахмадуліної, І. Франка. Автор

пісень у фольклорному стилі (20), естрадних пісень (бл. 100), пісень для дітей

(80). Багато пише для дітей: цикл п’єс для фортепіано „Дитяча галерея”, мюзикл-

казка „Зачарований принц” для Одеського театру музичної комедії ім.

М.Водяного, збірники дитячих пісень на вірші відомих поетів. Концертмейстер

дитячого хору „Перлини Одеси”. Лауреат муніципального конкурсу „Твої імена, Одесо!” Автор оди „Слава Одесі”, збірки пісень „В Одесі падають каштани” та

інших творів. Магістр мистецтвознавства. Відповідальний секретар Одеської

організації Національної спілки композиторів України.

29 – 115 років від дня народження (м. Єлисаветград) Миколи Яковича

Шульгина (1896-1931), громадського і державного діяча, наймолодшого з братів Шульгинів. В еміграції закінчив

університет, ставши правником. Працював радником місії

УНР у Парижі (керівник відділу опіки над емігрантами),

очолював відділ у редакції місячника «Прометей». Деякий час

був адміністратором славетного хору Олександра Кошиця, в

якому співала його дружина. Помер Микола Шульгин від тяжкої недуги на 35-му

році життя.

30 – 130 років від дня народження (м. Єлисаветград) Юрія Андрійовича

Лисенка (1881-1958), актора. Дитинство пройшло у Знам’янці, де батько А. В.

Лисенко працював лікарем на залізниці з 1884 по 1905. У 1908 закінчив музично-

драматичну школу М. Лисенка у Києві, у 1913 – Харківський технологічний

інститут. На професійній сцені – з 1906. Грав у виставах за участю

П. Саксаганського, М. Заньковецької, Г. Затиркевич-Карпинської. З 1915 виступав

як організатор аматорських театральних гуртків. Після 1917 роботу в

самодіяльності поєднував з основним фахом інженера-технолога та викладача

технічних дисциплін. 15 років керував самодіяльним драматичним колективом у

Луганську.

30 – 115 років від дня народження Мейєра Боданського (1896-1941),

американського біохіміка (детальніше в нарисі „Наші земляки – видатні

американці” ).

31 – 130 років від дня народження Івана Омеляновича-Павленка (1881-1962), військового діяча. Закінчив Єлисаветградське кавалерійське

училище. З 1901 – офіцер російської армії. У роки Першой

світової війни 1914-1918 – полковник. Командував 8-м

гусарським полком, який українізував 1917. 1918-1920 –

командир Сердюцького кінного Лубенського полку, згодом –

кошовий отаман Харківського козацького коша. У грудні 1918

- лютому 1919 – у Галицькій армії командував групою “Наварія” у битві під

Львовом. Влітку 1919 – інспектор кавалерії Армії УНР. Навесні 1920 організував і

очолив Окрему кінну дивізію – найбільше оперативне з’єднання Армії УНР.

Генерал-хорунжий. В еміграції перебував у Польщі, Чехословаччині, Німеччині і

США.

1.1956 (55 років тому). − Хутір „Надія” оголошено Державним заповідником-

музеєм ім. І.К.Карпенка-Карого (Тобілевича).

8.1941 (70 років тому). – Німецько-фашистські війська окупували останній

районний центр Кіровоградської області смт Петрово. Кіровоградщину було

загарбано за 10 днів.

15. 2001 (10 років тому). – У Кіровограді за участі корпорації „Система ССБ” та

ТОВ „Зерноторговельна компанія” введено в експлуатацію сучасний завод

модифікованих жирів.

18.1921 (90 років тому). – В Єлисаветграді відкрилася перша виставка робіт

учнів художньої студії (керівник Семен Данишевський).

19.1961 (50 років тому). – У Кіровограді відбувся зліт-зустріч перших

комсомольців Кіровоградщини. До рідного міста завітала група ветеранів

комсомолу з Києва. Очевидно, цю дату й слід вважати днем народження

Кіровоградського земляцтва в столиці України. Спеціально до цієї події

композитор Юлій Мейтус з поетом Саввою Голованівським написали пісню

“Земляки”.

25.1991 (20 років тому). − Виконком Кіровоградської міськради на надзвичайній

сесії наступного дня після початку путчу в Москві („ГКЧП”) одноголосно

приймає рішення про опечатування приміщення обкому КПУ, партархіву та

парткому ВО „Червона Зірка”. Було створено тимчасову комісію для превірки

діяльності посадових осіб органів влади, управління, обєднань і організацій у

звязку зі спробою державного перевороту. Розпочалася стрімка департизація

державних органів, установ та організацій.

21 (90 років тому). – В Єлисаветграді створено єврейську театральну студію

(керівник А.Дукельський, головний режисер Е.Каневська).

ВЕРЕСЕНЬ

1 – 60 років від дня народження (с. Байдакове Онуфріївського району) Василя

Івановича Рибачука, державного діяча. У 1977 закінчив Одеський

сільськогосподарський інститут (ветеринарний факультет), у 1991 – Академію

суспільних наук при ЦК КПРС (політолог), у 1992 – юридичний факультет

Одеського університету ім. І. І. Мечникова. Кандидат юридичних наук (2001). З

1968 по 1997 працював на Кіровоградщині у господарствах Онуфріївського

району, був на партійній і радянській роботі у Новгородківському районі. З

1995 по 1997 – голова Новгородківського районної державної адміністрації. З

2001 – заступник начальника Головного управління державної служби України.

3(15) – 115 років від дня народження (м. Олександрія) Іллі Семеновича

Набатова (справжнє прізвище Туровський) (1896-1977), актора. Навчався в Олександрійській гімназії,

мріяв стати актором. Вступив на юридичний

факультет Харківського університету, відвідував

театральну студію відомого актора і педагога М. М.

Тарханова. Повернувся у 1920 в Олександрію, грав у

місцевому театрі „Сурма” під керівництвом Г. Юри. Потім виступав на

естраді, досягши небаченої популярності у жанрі естрадного куплета та

фейлетона (тексти придумував сам). Акомпаніатором виступав його брат Лев

Туровський. . З концертами об’їздив увесь Радянський Союз. Його пісні, куплети,

фейлетони щоденно звучали по радіо. Заслужений артист УРСР(1934).

Заслужений артист РРФСР(1959). Лауреат Сталінської (Державної) премії СРСР

за роль у фільмі „Клятва” (1947). Автор книги „Заметки эстрадного сатирика”

(1957). Часто відвідував з концертами рідне місто. Народний артист РРФСР

(1975). Окремий нарис присвячений Набатову у монографії „Русская советская

эстрада. 1946-1977. Очерки истории» (1981).

4 – 70 років від дня народження (с. Кричунове Одеської області) Людмили

Павлівни Ніколаєвської, тележурналістки, поетеси. У 1962 закінчила

Кіровоградське медичне училище, у 1974 – природничий факультет Черкаського

педагогічного інституту. Працювала фельдшером, у кіровоградській газеті

"Молодий комунар". Багато років − ст. редактор Кіровоградської обласної

державної телерадіокомпанії. Друкується з 1970. Автор книг віршів: „На грани

зла и доброты” (1996), „На круги своя” (1999).

5 – 130 років від дня народження Сергія Олексійовича Пузенкіна (1881-1981), учителя співу, пропагандиста хорового мистецтва на

Єлисаветградщині. Закінчив Московське синодальне училище

хорового співу (1901). Учитель церковного співу, чистописання

та креслення Єлисаветградського духовного училища (з 1901).

У 1918-1919 – член музичної секції підвідділу мистецтв

Єлисаветградського повітового відділу народної освіти, брав

активну участь у роботі „народної консерваторії”, організовував

червоноармійські хори. Після громадянської війни склав програму музичного

виховання в єдиній трудовій школі, визнану зразковою; програму курсів для

клубів по дошкільному музичному вихованню, організував перший

пролетарський дитячий клуб. У 20-ті роки був учителем Катранівської

початкової школи, керував хором Єлисаветградської трудової школи № 6 імені

Декабристів. Приятелював з К. Шимановським, Г. Нейгаузом, Л.

Балановською, В. Дешевовим та іншими видатними музикантами. Серед його

учнів народні артисти СРСР, співаки Р. Сергієнко, М. Гришко та ін. Два

живописні портрети Пузенкіна виконав у 60-ті роки ХХ століття

кіровоградський художник В.О. Федоров (зберігаються в обласному художньому

музеї).

6 – 90 років від дня народження (м. Єлисаветград) Олега (Самуїла) Марковича

Бєлаковського, знаменитого спортивного лікаря СРСР та Росії (докладніше у

нарисі „Олег та Вікторія Бєлаковські: знаменитий спортивний лікар і

талановита художниця” ).

7(20) – 100 років від дня народження Михайла Михайловича Божія (1911-1990), живописця. Дитячі та юнацькі роки (1911-1930) минули в

Єлисаветграді, відвідував художню студію Г. Я. Коваленка,

навчався у Зінов’євській художньо-промисловій школі у

С.І.Данишевського. У 1933 закінчив Миколаївський художній

технікум. Учасник виставок з 1937 (Одеса). Найвідоміші твори:

„Медсестра” (1955, срібна медаль Міністерства культури СРСР, 1957; бронзова медаль на Всесвітній виставці у Брюсселі, 1958), “Думи мої, думи”

(1959-60, срібна медаль АМ СРСР, 1961) та інших. Одна робота Божія –

„Жіночий портрет” - зберігається в обласному художньому музеї. Дійсний член

Академії мистецтв СРСР (1962), народний художник СРСР (1963). Лауреат

Державної

премії

УРСР

імені

Т.Г.Шевченка(1974).

7 – 85 років від дня народження (на Кіровоградщині) Федора

Григоровича Лашкула, інженера. Після закінчення Київського

політехнічного інституту з 1960 року працює головним інженером

Соколівського

кар’єроуправління,

керуючим

виробничим

об’єднання “Житомирнерудпром”. З 1982 року і понині – директор,

голова правління ВАТ “Соколівський кар’єр”. 17 років підряд був

членом виконкому Житомирської міської ради. Нагороджений двома орденами

Трудового Червоного Прапора. Почесний громадянин м. Житомира (2001).

Заслужений працівник промисловості України.

14 – 245 років від дня народження (м. Бордо) Рішельє

Армана Еммануеля Софії Сентиманії дю Плессі, герцога

де Рішельє і де Фронсак (Еммануїла Осиповича дюка де

Рішельє) (1766-1822), військового діяча, правнука

кардінала Рішельє. Після Великої французької революції

(1789) вступив на службу до російської армії. За участь у штурмі фортеці Ізмаїл

нагороджений за хоробрість. Вважається одним із найвидатніших будівничих

Одеси (1794), її градоначальник з 1803. У 1805 призначений Херсонським

воєнним губернатором. Підтримав клопотання Єлисаветградської міської

думи про відкриття у місті повітового училища (1811), безплатної лікарні на

10 ліжок (1814). Відіграв вирішальну роль у врятуванні Єлисаветграда від

епідемії чуми у червні 1813. Перебував у місті до її повної ліквідації. За його

розпорядженням було створено міську протиепідемічну комісію, оголошено

шестиденний карантин, проведено дезинфекцію будинків і території, усіх

хворих та запідозрених розміщено у госпіталі фортеці Св. Єлисавети. У 1814

Дюк де Рішельє після реставрації династії Бурбонів повернувся у Францію, був

першим міністром в уряді Людовіка ХVІІІ. Вдячні єлисаветградці зібрали значні

кошти на спорудження пам’ятника Рішельє в Одесі (1821) українського

скульптора І. Мартоса. Його ім’ям був названий ліцей в Одесі (1817), що став

знаменитим.

14(25) – 210 років від дня народження Миколи Миколайовича Раєвського ІІ

(1801-1843),

генерал-лейтенанта,

сина

героя

1812

М.М.Раєвського, правнука М.В.Ломоносова. Часто бував у

маєтку батька у Бовтишці. Захоплювався ботанікою, займався проблемами садівництва на Кавказі. Був членом

Московського товариства випробовувачів природи, почесним

членом Московського товариства заохочення та поліпшення

садівництва, один із засновників Російського товариства любителів садівництва.

Працював над проблемою розведення яблук у середніх та північних областях

Росії. Будучи начальником Чорноморської берегової лінії (1838-1841), займався

акліматизацією тропічної та субтропічної флори. Завдяки йому в Абхазії

культивуються чайні та цитрусові плантації, вирощується пробкове дерево.

14 – 160 років від дня народження (с. Федорівка Олександрійського повіту,

хрещений у Петропавлівській церкві сусідньої Попівки

Онуфріївського

району)

Михайла

Миколайовича

Колачевського (1851-1907), композитора. Навчався у

Лейпцизькій консерваторії. У 1876 на публічному іспиті

вперше виконав свій твір під назвою „Українська симфонія”, визнаний критиками

видатним. Вважається фундатором української симфонічної музики. Однак

творчість композитора не знайшла належного поцінування ні за життя, ні після

смерті. У його творчій спадщині – романси, баркарола, ноктюрн, реквієм. На

батьківщині займався переважно громадською діяльністю: був головою

Кременчуцької повітової управи, мировим суддею і т.д. У 1999 побачила світ

книга Є.Федотова „Михайло Колачевський: музично-педагогічна спадщина”

(тираж 100 примірників) – перше дослідження життєвого та творчого шляху

композитора. У 2002 в Онуфріївці проведено перший обласний музичний

конкурс імені М. М. Колачевського.

17 – 55 років від дня народження (м. Сєров Свердловської області РРФСР) Костянтина Васильовича Шляхового, краєзнавця.

Закінчив

філологічний

факультет

КДПІ

ім. О. С. Пушкіна (1987). З 1987 працює старшим

науковим

співробітником

відділу

історії

Кіровоградського обласного краєзнавчого музею.

Учасник республіканських та міжнародних конференцій. Член Українського

Геральдичного Товариства (1996) та Кіровоградського обласного історико-

культурологічного товариства „Ойкумена” (2001). Член Кіровоградської міської

топонімічної (з 1993) та обласної (з 1997) геральдичної комісій. Співавтор (разом

з В. Є. Кривенком) альбому-каталогу „Символіка Кіровоградщини” (2002).

Співавтор розробки символіки Кіровоградської області та 8 територіальних

громад Кіровоградщини. Займається проблемами військової історії, генеалогії, геральдики, топоніміки, історичної географії. Автор наукових статей у збірниках

та періодичних виданнях. Перший лауреат обласної премії ім. Я. В. Паученка в

номінації геральдика та вексикологія (2003), заснованої Кіровоградською

обласною радою та облдержадміністрацією. Голова обласної організації

Всеукраїнської

спілки

краєзнавців

(2004).

Нагороджений

російською

геральдичною медаллю „За заслуги” (2002).

18 – 65 років від дня народження (на Львівщині) Юрія

Павловича Аленіна, правознавця. Дитячі та юнацькі роки

минули на Кіровоградщині. У 1973 закінчив юридичний факультет

Одеського університету. Працював в органах прокуратури Одеси й Одеської

області. З 1977 викладає на юридичному факультеті Одеського університету (нині

Одеська національна юридична академія). Доктор юридичних наук (1997).

Професор, завідувач кафедри кримінального процесу. Автор низки монографій з

теорії права, у тому числі підручника „Процесуальні особливості провадження

слідчих дій”.

18 – 40 років від дня народження (Івано-Франківщина) Володимира

Богдановича Шарана, футболіста і тренера. Амплуа -

півзахисник. Вихованець Львівського спортінтернату.

Навчався у Львівському державному інституті фізичної

культури. Чемпіон Європи серед юнаків (1990),

бронзовий призер юніорського чемпіонату світу (1991).

Майстер спорту СРСР (1991). Міг віддати точний прихований пас, був майстром

виконання кутових і штрафних ударів. Починав кар'єру у львівських «Карпатах» у

1989. В 1991 перейшов до київського «Динамо», став триразовим чемпіоном

України (1993 1994 і 1995) та володарем Кубка України (1993). Провів 1 матч за

національну збірну України (1995). Згодом виступав за «Дніпро»

(Дніпропетровськ) протягом 1995-1997. У 1998-2000 грав за «Карпати», з якими

здобув бронзу чемпіонату України (1998) і став фіналістом Кубка (1999), здобувши путівку до Кубка УЄФА . Завершив ігрову кар'єру в «Поліграфтехніці»

(Олександрія) (2001-2002). Працював тренером у командах «Кривбас-2» (Кривий

Ріг), «Зірка» (Кіровоград) і «Закарпаття» (Ужгород). У січні 2010 очолив

команду ПФК «Олександрія».

20 – 120 років від дня народження (с. Кайтанівка на Черкащині) Павла

Петровича Филиповича (1891-1937, розстріляний), поета і

літературознавця. Навчався у Златопільській гімназії (1902-1908),

закінчив колегію П. Галагана та Київський університет. Друкувався

з 1919. Автор декількох поетичних збірок. Як учений, займався

російсько-українськими літературними зв’язками, творчістю І.

Франка, Л. Українки, О. Кобилянської та ін.

24 – 75 років від дня народження (смт Онуфріївка) Віталія Івановича Юречка

(1936-2005), поета, прозаїка, перекладача. Закінчив

Онуфріївську семирічку (1950), Олександрійський

культосвітній технікум (1955), Харківський інститут

культури (1962). Тривалий час працював у Сибіру, був

головним

редактором

Донецького

обласного

телебачення. У 1986-1992 очолював обласне об’єднання донецьких літераторів.

Автор 23 поетичних збірок (переважно для дітей): „Щасливої дороги” (1962),

„Гарбузенок” (1968), „Кошки-мышки” (1992), „Ведмедятко клишоноге” (1992),

„Сонные сказки” (1995), „Букватека” (1995) та ін.

24 – 75 років від дня народження (с. Диміне Маловисківського району) Миколи

Петровича Водька, правознавця. У 1962 закінчив

Харківський юридичний інститут, у 1976 − Академію

Міністерства внутрішніх справ СРСР. Понад 50 років

працював в органах внутрішніх справ, був начальником

УВС Одеської та Житомирської областей, начальником

карного розшуку СРСР, згодом Росії. Генерал-майор

міліції. Доктор юридичних наук (2002), професор

кафедри

оперативно-розшукової

діяльності

Московського університету МВС Росії. Заслужений юрист Російської Федерації.

Заслужений працівник МВС. Автор монографій та науково-практичних

посібників:

"Организация

комплексных

мер

борьбы

с

рецидивной

преступностью" (1980), "Характеристика организованной преступности" (2001),

"Правовые и организационные основы оперативно-розыскной деятельности по

борьбе с организованной преступностью" (2003), „Федеральный закон «Об

оперативно-розыскной деятельности» в системе Российского законодательства: проблемы и решения» (2007) та інших, а також книги "Почему так долго искали

Чикатило?" (1995) Про життєвий шлях М.П.Водька розповідає книга відомого

російського письменника Бориса Васильєва „Взгляд сквозь годы” (2002).

25 – 240 років від дня народження (м. Санкт-Петербург) Миколи

Миколайовича Раєвського (1771-1829, похований у

сімейному

склепі

Хрестовоздвиженської

церкви

с.Розумівки Олександрівського району), військового діяча, героя Вітчизняної війни 1812, генерала від кавалерії (1813).

Відзначився у Бородинській битві 1812 (батарея Раєвського).

Після закінчення воєнних дій проти французів командував

4-м армійським корпусом, штаб якого містився в Києві. Тривалий час мешкав у

Бовтишці. На його честь у 1820 названо острови у Тихому океані, відкриті

експедицією Белінсгаузена-Лазарєва. У 1912 в Єлисаветградському земському

реальному училищі було засновано стипендію „в память Отечественной

войны 1812” (спочатку у розмірі 75 руб., потім її збільшили до 150 руб.).

26 – 90 років від дня народження (с. Йосипівка Новомиргородського району)

Федора Кузьмовича Сарани (1921-1995, похований на батьківщині),

бібліографа і літературознавця. Навчався у Ленінградському бібліотечному

інституті (закінчив з відзнакою) та на історичному факультеті Київського

університету. З 1944 працював в Укрдержвидаві. З 1959 – завідуючий сектором

бібліографії Інституту літератури ім.. Т. Шевченка, працював головним

бібліографом ЦНБ АН УРСР, завідуючим редакцією бібліографії УРЕ (до 1988).

Головна праця – “Т. Г. Шевченко: Бібліографія ювілейної літератури 1960-1964”

(1968), видав серію покажчиків. У співавторстві підготував навчальний посібник

“Українська радянська бібліографія” (1980). Написав понад 60 статей для

“Шевченківського словника” (1978). Лауреат Державної премії УРСР

ім. Т. Шевченка (1980).

26 – 110 років від дня народження (м. Єлисаветград) Олександра Ілліча Зоніна

(справжнє прізвище Бріль Еліазар Ізраїльович) (1901-

1961), письменника-мариніста, літературного критика і

військового журналіста. Батько − власник одного з

кращих в Єлисаветграді фотоательє. Навчався у

Єлисаветградському комерційному училищі (до 1917).

Активний учасник революції та громадянської війни,

нагороджений орденом Червоного Прапора. Один з

організаторів пролетарського літературного руху, з 1923 –

заступник редактора журналу „Молодая гвардия”. У 1928

закінчив

Інститут

Червоної

професури.

Автор

біографічних романів: „Капітан Діани” (1939), „Адмірал Нахімов” (1940),

„Адмірал Ушаков” (1944). У роки ВВВ у званні капітана 3 рангу служив на флоті, учасник бойових походів надводних та підводних кораблів у Баренцовому та

Балтійському морях. Про цей період написав книги „Морськое братство” (1945),

„Стойкий” і „Гремящий” (1947), „Свет на борту” (1948), „2000 миль под водой”

(1949) та інших. У 1950 був репресований, засуджений на 10 років

(реабілітований у 1955). Інформація про це міститься у книзі „Распятые . Писатели

– жертвы политических репрессий” (вип.2, СПб., 1994, с. 42-55). Спогади про

Зоніна містить книга мемуарів О. Штейна „Непридуманное”. Заповів

поховати себе у Баренцовому морі, що з усіма почестями й було виконано

31.05.1962.

27 – 75 років від дня народження (с. Турія Новомиргородського району)

Миколи Матвійовича Бондаренка, лікаря-хірурга. У 1960 закінчив

Дніпропетровський медичний інститут. Працював лікарем (1960-1970), головним

хірургом Дніпропетровського облздороввідділу (1974-1981). З 1981 − завідувач

кафедри хірургії, а від 2001 − професор кафедри хірургічних хвороб

Дніпропетровської медичної академії. Доктор медичних наук (1978). Основні

напрями наукових досліджень: невідкладна хірургія, хірургія органів травлення, торакальна та судинна хірургія. Заслужений діяч науки і техніки (1997). Автор

монографій: „Инфаркт кишечника” (1990, у співавт.), „Инородные тела у

человека” ( 1991). „Клинико-патогенетические аспекты хирургического лечения

язвенной болезни желудка” (1992).

27 – 65 років від дня народження Ольги Василівни Сухомлинської (смт

Онуфріївка), педагога. Дочка В. О. Сухомлинського.

Закінчила Київський педагогічний інститут іноземних мов

(1969). У 1980-1995 працювала в Інституті педагогіки АПН

України (у 1993-1994 – заступником директора). З 1995 –

академік-секретар відділення теорії та історії педагогіки

АПН України. Доктор педагогічних наук (1992), професор

(1993). Академік АПН України (1995). Головний редактор

журналу „Шлях освіти”. Сформувала свою наукову школу дослідження історико-

педагогічного процесу, що базується на культурологічних та соціально-

антропологічних підходах. Підготувала 5 докторів та 15 кандидатів педагогічних

наук. Має понад 100 наукових праць (книги, посібники, монографії). Автор книг:

„Нариси історії українського дошкільництва”, „Антологія педагогічної думки

Української РСР” (1988), „Учитель у сучасному світі і його роль в демократизації

освіти” (1990) та ін. Хранителька та пропагандист педагогічної спадщини

В. О. Сухомлинського. Заслужений діяч науки і техніки України (1997). Експерт

від України в комісії з питань середньої освіти Ради Європи.

27 – 50 років від дня народження (м. Львів) Михайла Григоровича Калити, футболіста і тренера. Кращі роки футбольної кар’єри провів у

Кіровограді, виступаючи за ФК „Зірка”. У її складі з 1982 по 1987

зіграв 229 матчів, забив 64 голи. Як тренер також починав у

Кіровограді, працюючи у ДЮСШ. З 1999 по 2003 тренував ФК

„Миколаїв”, у 2007-2008 – ФК „Львів”. З 2009 – тренер МФК

„Миколаїв”. Включений до другої символічної збірної команди „Зірка”,

складеної з нагоди 80-річчя заснування клубу.

29 – 60 років від дня народження (с. Диміне Маловисківського району)

Валентини

Фоківни

Кондратенко,

поетеси,

педагога.

Закінчила

Маловисківську СШ № 3, філологічний факультет КДПІ ім. О. С. Пушкіна.

Працювала вчителькою української мови і літератури. Мешкає у

Добровеличківському районі. Автор книг поезій: „Цвіте запізнілий мій, терновий” (1996), „Між радістю і плачем” (2000). Член Національної Спілки

письменників України (2005).

1.1921 (90 років тому). − В Єлисаветграді відкрилась трудова школа №6 імені

Декабристів. Директором призначений талановитий педагог О.К.Феоктистов, який до революції викладав в Єлисаветградському громадському комерційному

училищі, був організатором скаутського руху в Єлисаветграді.

1.1996 (15 років тому). – В обласному центрі створений навчальний заклад

нового типу - Кіровоградський обласний загальноосвітній навчально-виховний

комплекс гуманітарно-естетичного профілю (гімназія - інтернат - школа

мистецтв).

7.1941 (70 років тому). – Вийшов перший номер газети “Український голос”, яку в

окупованому німцями Кіровограді видавала міська управа. Редактор І.Мозговий.

Тираж 20 тисяч примірників. Виходила до 31.12.1941 р., відзначалася

українофільським спрямуванням.

13.1911 (100 років тому). – В Єлисаветграді затриманий і заарештований у

справі Д.Богрова (убивці Столипіна) член київської організації анархо-комуністів

Лятковський Петро.

20.1901 (110 років тому). – В Єлисаветграді у Зимовому театрі Кузьмицького

постановкою п’єси А.П.Чехова „Дядя Ваня” розпочав свою діяльність відомий

російський актор і режисер Павло Павлович Гайдебуров (1877-1960). Тут він з

дружиною Надією Федорівною Скарською(1869-1958) (молодшою сестрою

видатної актриси В.Ф.Комісаржевської) створив свою драматичну трупу, яка

виступала в Єлисаветграді до 24.02.1902. За час перебування в місті Гайдебуров

зіграв у 87 спектаклях.

1941 (70 років тому). – Кіровоградська міська управа здійснила перейменування

50 вулиць міста. Всі радянські назви було замінено дореволюційними.

ЖОВТЕНЬ

1 − 115 років від дня народження (м. Єлисаветград) Давида Марковича

Дєвінова-Нюренберга (1896-1964), художника. Брат

художника Амшея Нюренберга. Навчався в Одеському

художньому училищі в К.К. Костанді. У 1920 переїздить

у Москву і вступає до ВХУТЕМАСу в майстерню П.П.

Кончаловського. Здійснює поїздки на Кавказ та в

Середню Азію. Працює над серією пейзажів, пише

портрети батька, автопортрети, композиції з

натурниками. Член та експонент АХРР з 1922. У 1930-ті

з групою художників відвідує шахти, порти, будови, колгоспи, де пише серії

тематичних картин. Учасник багатьох выставок у Москві та інших містах. У

1940-50-ті рр. створює портрети вождів, жанрові роботи, пише портрети родини і

друзів. Член Спілки художників СРСР з моменту її створення.

1 – 70 років від дня народження (с. Грушка Ульяновського району) Бориса

Давидовича Чермака, лікаря, педагога. У 1962 закінчив Одеське медичне

училище, у 1970 – Київський медичний інститут. З 1970 працює хірургом

Київської лікарні №14. Доктор медичних наук. З 1989 – професор кафедри

хірургії Національного медичного університету. Дійсний член Академії медичних

наук України. Спеціалізується на хірургічному лікуванні шлункової

непрохідності.

1 – 55 років від дня народження (с. Бовтишка Олександрівського району)

Івана Даниловича Петренка, педагога і краєзнавця. У 1978

закінчив історичний факультет Полтавського педагогічного

інституту. Працював учителем у Тюмені (Росія), у школах

Олександрівського

району

(Івангород,

Нова

Осота,

Олександрівка), Олександрівській райдержадміністрації.

Відкрив і дослідив понад 20 археологічних поселень в

Олександрівському

районі,

займався

виявленням

і

нанесенням на карту давніх курганів, брав участь у створенні кількох музеїв,

ініціював відкриття пам’ятників та меморіальних дошок. Співавтор книги

„Голодомор 1932-1933: Олександрівський вимір” (2006), автор книги

„Нацистський окупаційний режим: Маловідомі сторінки з історії

Олександрівського району (в документах та спогадах)” (2008), багатьох

публікацій у періодиці. Лауреат обласної краєзнавчої премії ім. В. М.

Ястребова (2006).

2 – 60 років від дня народження (с. Суходольське Долинського району)

Володимира Петровича Мовчана, металурга, державного діяча.

У 1984 закінчив Дніпропетровський металургійний інститут,

інженер-металург. З 1972 по 1991 працював на Центральному

гірничо-збагачувальному комбінаті м. Кривого Рогу, де пройшов

шлях від горнового до заступника директора комбінату з

виробництва. З 1991 по 1994 працював у науково-виробничому

об’єднанні «Чорнобиль» першим заступником директора, технічним директором, генеральним директором, начальником шляхово-будівельного управління. З 1997

– голова правління, генеральний директор ВАТ „Центральний гірничо-

збагачувальний комбінат”. Кандидат технічних наук (2000). З 2002 по 2006 −

народний депутат України. Доктор технічних наук (2005), член-кореспондент

Національної металургійної академії України. Нагороджений орденами «За

ефективне управління», «За трудові досягнення» ІV ступеня, Георгіївською

медаллю «Честь, слава, праця» ІІ ступеня, Почесною грамотою Верховної Ради

України (2004). Лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки

(2007). Заслужений працівник промисловості України. З вересня 2009 до квітня

2010 − голова Кіровоградської обласної державної адміністрації.

3 – 165 років від дня народження (м. Єлисаветград) Платона Сергійовича

Порецького (1846-1907), логіка, математика, астронома (докладніше у нарисі „І

фізики і лірики: Платон Порецький та Льюїс Керрол

4 – 120 років від дня народження (с. Сербинівка Подільської губернії) Освальда

Бургардта

(псевдонім

Юрій

Клен)

(1891-1947),

українського поета, перекладача, літературного критика. У

1918 закінчив Київський університет. У 1920 був

прийнятий до аспірантури при дослідному інституті УАН.

Викладав разом із М. Зеровим у соціально-економічному

технікумі с. Баришівки. Входив до літературного гурту

„неокласиків”, для яких притаманне досконале володіння

мистецькою формою, своєрідний панестетизм. З 1931 жив і

працював у Німеччині тісно співпрацював з поетами, які об'єднувались довкола

«Вісника» Д.Донцова. Захистив докторську дисертацію «Головні мотиви

творчості Леоніда Андрєєва» (1936). Автор поеми „Прокляті роки” (1937), збірки

«Каравели» (1943), епопеї «Попіл імперій» (1943-1947), есе «Спогади про

неокласиків» (1946), багатьох літературознавчих праць, перекладів з англійської, німецької, французької та інших мов. У 1939 був мобілізований до німецької

армії, служив перекладачем при штабі 17-ї армії. У серпні 1941 року у складі

німецьких окупаційних військ відвідав наше місто, згадка про це міститься у

поемі “Попіл імперій”:

За родючими ланами,

де лисніли золотом снопи,

зарябіли перед нами

в літнім сонці спалені степи.

Сонце Кіровград полоще,

визволений з рук червоних банд.

Кіров сам лежить на площі –

безголовий бронзовий гігант.

5 – 85 років від дня народження (м. Златопіль) Лазаря Львовича Базеляна

(1926-2001), астронома. Учасник ВВВ. У 1955 закінчив Всесоюзний заочний

політехнічний інститут у Москві. З 1957 працював в Інституті радіофізики й

електроніки АН УРСР. У 1989-2001 − провідний науковий співробітник

Радіоастрономічного інституту НАНУ. Доктор фізико-математичних наук (1989).

Лауреат премії ім. М. Барабашова АН УРСР (1991). Основні напрями наукової

діяльності: розроблення та побудова декаметрових радіотелескопів і

поляриметрів, радіоастрономічні дослідження дискретних космічних джерел,

Сонця і навколосонячної плазми, а також зірок, що спалахують. Наукові праці

перекладалися на англійську мову.

5 – 70 років від дня народження (Хмельницька область) Степана Миколайовича

Слободяна, агробіолога, педагога. У 1969 закінчив Кам’янець-Подільський

сільськогосподарський інститут. Працював у Подільській державній аграрно-

технічній академії завідувачем кафедри, деканом факультету. З 1997 – завідувач

кафедри

загального

землеробства

Кіровоградського

інституту

сільськогосподарського машинобудування. Доктор сільськогосподарських наук

(1995), професор. Розробив агротехнічні та агрохімічні заходи, що сприяють

підвищенню цукристості цукрових буряків при їх інтенсивному рості, методику

розрахунку екологічно безпечних норм добрив у сівозмінах. Автор 80 наукових

праць та монографії.

6 – 95 років від дня народження (с. Червоновершка Компаніївського району)

Раїси Андріївни Андреєвої (1916-1993), скульптора. У 1949 закінчила

Московський інститут прикладного та декоративного мистецтва, навчалася у

С. Альошина та Р. Іодка. Твори: „Навесні” (оргскло, 1958), портрет гімнастки

Л. Латиніної (оргскло, 1963) та ін. У 1950-1954 працювала реставратором

скульптури та художником-оформлювачем. Брала участь у реставрації будинку

Музею Полтавської битви у Полтаві (1954), паркової скульптури у заповіднику

„Софіївка” в Умані (1952).

6 – 70 років від дня народження (м.Олександрія) Станіслава Макаровича

Степаненка,

педагога.

Закінчив

музично-педагогічний

факультет

Кіровоградського

державного

педагогічного

інституту ім. О. С. Пушкіна (1976). З 1967 – керівник

естрадного оркестру Кіровоградського обласного Палацу

піонерів, з 1970 – керівник оркестру духових інструментів

„Зміна”, в якому навчається понад 100 дітей. У 1986 колектив одержав звання

„зразковий”, у 1996 – „народний”. Оркестр – лауреат Всеукраїнських та

міжнародних фестивалів духової музики, один з кращих дитячих колективів

України. Заслужений працівник культури України.

8 – 80 років від дня народження (с. Зрайки Володарського району Київської

області) Анатолія Петровича Куманського (1931-2008),

журналіста,

письменника.

Закінчив

Кіровоградський

педагогічний інститут. З 1933 проживав в Олександрівці.

Працював у районній газеті, власкором газети „Кіровоградська

правда” по Олександрівському та Знам’янському районах.

Друкувався в журналах „Україна”, „Перець”, центральних радянських газетах

„Правда”, „Известия” та ін. Автор детективних повістей: „Восьма луза”, „Кулон з

діамантом”, „Двобій”, „Павуки”; оповідань „Семенова любов”, „Кістка”, „Золоте

весілля” та ін.; книги сатири і гумору „Гоп, мої гречаники”. Неперевершений

оповідач анекдотів (вів на обласному телебачення рубрику „Анекдоти від

Куманського”).

8 – 70 років від дня народження (с. Липняжка Добровеличківського району)

Івана Івановича Павленка, інженера, педагога. У 1967 закінчив

Кіровоградський філіал Харківського політехнічного інституту. З 1968

працює

у

Кіровоградському

інституті

сільськогосподарського

машинобудування: завідувач кафедри різання металів та ріжучого інструменту

(1978-1979), завідувач кафедри технології машинобудування (1979-1992), заступник голови спеціалізованої ради по захисту дисертацій (з 1996). Доктор

технічних наук (1996), професор. Був членом Всесоюзної та Республіканської

науково-технічної Ради „Роботи і робототехнічні системи”. Розробки відзначені

дипломами ВДНГ УРСР. Автор 120 наукових праць, кількох монографій, 2 навчальних посібників, 16 винаходів.

8 – 65 років від дня народження (м. Кіровоград) Валерія Михайловича

Іванова, художника театру. У 1974 закінчив Одеське театрально-художнє

училище. У Кіровоградському музично-драматичному театрі ім. М. Л.

Кропивницького працює з 1963: художник-декоратор, художник-постановник,

з 1996 – головний художник театру. Має особисте і своєрідне бачення

драматургії; його роботам притаманна точність експозиції, постійний пошук

кольору, світла, образу спектаклю. Поставив понад 80 вистав: „Запорожець за

Дунаєм” С. Гулака-Артемовського (1975), „Суєта” І. Карпенка-Карого (1979),

„97” М. Куліша (1989), „Сава Чалий” І. Карпенка-Карого (1994), „Дві долі” М.

Кропивницького (1995), „”Ревізор” М. Гоголя (2003) та ін.

8 – 70 років від дня народження (м. Кіровоград) Миколи Яковича Литвинова,

винахідника, народного цілителя. Працював робітником,

бригадиром, механіком, інженером, кореспондентом газети

„Кіровоградська правда”. Член Спілки журналістів СРСР.

Багаторазовий лауреат Всесоюзних оглядів науково-технічної

творчості СРСР. Нагороджений золотою, трьома срібними і

п’ятьма бронзовими медалями ВДНГ СРСР. Заслужений

раціоналізатор

УРСР

(1982).

Визнавався

кращим

раціоналізатором Кіровоградської області. Потомственний знахарь з діда-

прадіда („мамайські знахарі”). Член Міжнародної асоціації народних цілителів.

Керівник консультативно-оздоровчого центру „Храм Здоров’я” в Кіровограді.

10 – 150 років від дня народження Фрітьофа Нансена (1861-1930), норвезького

полярного дослідника, географа, океанографа і громадського діяча.

Світову славу йому принесли експедиції у Гренландію (1888) та

Арктику (1893-1896) на судні „Фрам”. Організував допомогу

голодуючим Поволжжя та України у 1921-1922. „Місія Нансена”

діяла і в Єлисаветграді, де гуманітарною допомогою було

охоплено 10 тисяч чоловік, а також у Новомиргороді та Бобринці. Лауреат

Нобелівської премії миру (1922).

12 – 70 років від дня народження (м. Олександрія) Валерія Аркадійовича

Долгушева, інженера, педагога. Закінчив Кіровоградський

інститут сільськогосподарського машинобудування (1967),

Центральний інститут патентознавства СРСР (1978), працював

інженером, головним спеціалістом, начальником відділу різних

підприємств. Директор обласного центру науково-технічної

творчості учнівської молоді (1998). На базі ОЦНТТМ

відкрито територіальне відділення Малої Академії наук України. У 1998

створив регіональну організацію українського молодіжного аерокосмічного

об’єднання „Сузір’я”, її виконавчий директор. Заслужений працівник освіти

України (з 2001).

15 – 60 років від дня народження (с. Капітанка Голованівського району)

Віктора Анатолійовича Полянецького, письменника.

Навчався

в

Олександрійському

культосвітньому

училищі. Закінчив Харківський державний інститут

культури та філологічний факультет Харківського

державного університету. Працював директором сільського

Будинку культури, актором, редактором заводського

радіомовлення,

директором

літературного

музею,

журналістом. Нині − головний редактор газети «Южная

магистраль». Мешкає в Харкові. Член Національної спілки письменників України.

Автор книг прози: «З буднів складається життя», «На благо», «Доки серце

болить», «За другим каменем», «На гостинах», «З чистої води», „Третім часом” та

інші; роману „Сонцю ніч болить”. Відзначений кількома українськими та

міжнародною літературними преміями. Твори включені до підручника „Рідна

мова”.

16 – 75 років від дня народження (м. Комсомольське Донецької області) Вадима

Олександровича Малиновського, журналіста. Після закінчення у 1960

факультету журналістики Львівського університету працює в Кіровограді.

Журналістиці віддав майже 50 років. З 1967 по 1991 – власний кореспондент

інформаційного агенства ТАРС-РАТАУ по Кіровоградській області. З 1991

працює в обласній газеті „Народне слово”: заступник головного редактора,

завідувач відділу. Лауреат Національного конкурсу „Економіка очима

журналіста”. Заслужений журналіст України (2004).

16 – 65 років від дня народження (м. Ахалціхе, Грузія) Якова Андрійовича

Бондаря, профспілкового і державного діяча. Закінчив

Кіровоградську СШ №19, Одеський інститут зв’язку ім. Попова.

Після демобілізації 6 років працював інженером-конструктором

та завідувачем сектору КБ Кіровоградського заводу радіовиробів.

З 1973 по 1986 був на комсомольській і партійній роботі. З 1986 −

в апараті обласної ради профспілок: завідувач оргвідділу, секретар, заступник

голови . З березня 1992 по 2004 − голова Федерації профспілок області. У 2004-

2010 − перший заступник голови обласної ради.

16 – 40 років від дня народження (смт Казанка Миколаївської області) Вадима

Олеговича Черниша, державного діяча, правознавця. У

1999 закінчив Національну юридичну академію України

ім. Ярослава Мудрого. Працював електромонтажником-

схемником в Олександрійському електромеханічному

заводі,

вантажником,

торгівельним

агентом

промислово-торгівельного

об’єднання

«Алекс»

м. Олександрія,

начальником

відділу торгівельного

підприємства «Червоні вітрила» заводу «Автоштамп»

м. Олександрія, юридичним консультантом приватного

підприємства

«Сатурн»

м. Олександрія,

юристом,

старшим

юристконсультантом-інспектором з питань банківської безпеки в

Олексадрійському відділенні Промінвестбанку України, адвокатом та за

сумісництвом − викладачем в Олександрійському індустріальному технікумі.

11.03.2005 був призначений заступником голови Кіровоградської обласної

державної адміністрації. З 3.08.2006 по 1.11.2007 - голови Кіровоградської

обласної державної адміністрації.

17 – 75 років від дня народження (с. Теліжинці Київської області) Івана

Федоровича Драча, поета, перекладача, кіносценариста, драматурга, державного і громадського діяча. У 1962

закінчив Київський університет, у 1964 – Вищі сценарні

курси у Москві. У 1989 – голова Народного Руху України за

перебудову. З 1990 – народний депутат України. Автор

збірок віршів та поем: „Соняшники” (1962), „Протуберанці

сонця” (1965), „Корінь і крона” (1974) та ін. За сценаріями

Драче знято фільми: „Криниця для спраглих” (1967), „Камінний хрест” (за

новелами В. Стефаника, 1968), „Іду до тебе” (1971, про Л. Українку), „Пропаща

грамота” (1972, за оповіданнями М. Гоголя) та ін. Лауреат Державної премії УРСР

імені Тараса Шевченка (1976). Лауреат Державної премії СРСР (1983). Життю

та педагогічній діяльності В. О. Сухомлинського присвятив драматичну

поему „Дума про Учителя” (1977). Її постановку вперше здійснив у 1982

Кіровоградський обласний український музично-драматичний театр ім. М. Л.

Кропивницького

(режисер

В.З.Савченко)

під

назвою

„Дума

про

Сухомлинського”. Драч часто відвідував Кіровоградщину, побував у Павлиші,

зустрівся з матір’ю видатного педагога. П’єсу про Сухомлинського

кропивничани показували на гастролях у Черкасах, Москві та інших містах

СРСР.

19 – 90 років від дня народження (с. Бузова, тепер Олександрівка

Компаніївського

району)

Михайла

Порфировича

Берестовенка (1921-1979), військового діяча. Закінчив 5 класів

Лозоватської школи. Учасник ВВВ. Лейтенант, командир

взводу роти автоматників. Відзначився при прориві ворожої

оборони на р. Свир, в районі Людейного Поля, 21.06.1941.

Герой Радянського Союзу (1944). Учасник Параду Перемоги у

Москві 24.06.1945.

20 – 130 років від дня народження (м. Єлисаветград) Сергія Павловича

Марцинковського, службовця заводу Ельворті, театрала. Закінчив гімназію у

1904. Навчався в Одеському університеті. Захоплювався театром. Організував у

клубі заводу Ельворті аматорський театральний гурток. Спогади про нього

містяться у книзі І. В. Нєжного „Былое перед глазами”. Гурток відвідували О.

Разумний, О. Осмьоркін, Г. Юра, Д. Бєдний, брати Гольденберги та інші. З

1914 – член Єлисаветградського лекційного бюро з влаштування народних

читань і дитячих майданчиків при міській управі, входив до літературно-

музичної комісії.

20 – 75 років від дня народження (м. Новокузнецьк Кемеровської області) Миколи Васильовича Шепельського, інженера, педагога. У 1959 закінчив

Сибірський металургійний інститут. З 1977 по 1986 завідував кафедрою обробки

металів тиском Красноярського інституту кольорових металів. З 1986 по 1993 –

завідувач кафедри машин та технології обробки металів тиском

Кіровоградського

інституту

сільськогосподарського

машинобудування,

професор (1993). Доктор технічних наук (1982). Засновник наукової школи з

проблем компактування металевого сипучого середовища в умовах інтенсивних

зсувних деформацій. Підготував 14 кандидатів та 3 докторів наук. Автор 150

наукових праць, 3 монографій, 42 винаходів.

21 – 145 років від дня народження (на Дону) Івана Олександровича Родіонова

(1866-1940), письменника, козачого офіцера, активного діяча монархічного руху.

Закінчив Єлисаветградське кавалерійське училище. В

літературі дебютував у 1894 „Казачьими очерками”. Але

справжнє визнання прийшло до нього у 1909 після публікації

повісті «Наше преступление», яка дуже сподобалася Льву

Толстому і перевидавалась 5 разів. У 1914 побачила світ

книга нарисів з історії донського козацтва «Тихий Дон».

Будучи переконаними монархістом, Родіонов брав активну

участь у правому русі. У 1920 на прохання генерала Врангеля був організатором

друкованої справи на півдні Росії. Закінчивши Громадянську війну в чині

полковника, після поразки Білого руху емігрував, продовжував брати активну

участь у монархічній роботі. У 1922 вийшла його книга «Жертвы вечерние: Не

вымысел, а действительность», присвячена учасникам «Льодового походу»; романи «Любовь» (1922) та «У последних свершений» (1932-1937). В останньому

творі письменник у художній формі («Сыны дьявола» та «Царство сатаны») намагався викласти зміст сумнозвісних «Протоколов сионских мудрецов».

22 – 200 років від дня народження (Угорщина, м. Добор’ян) Ференца Ліста

(1811-1886), піаніста, композитора, диригента. Гастролями у

Єлисаветграді 13-18 вересня 1847 завершив концертну

діяльність піаніста-віртуоза. З цього приводу писав:

„Єлисаветград... є для мене останньою зупинкою у тому

концертному житті, яке я вів...”. Офіцер кірасирського

полку, поет А. Фет згадував: „Важко описати той

ентузіазм, який викликав він своєю грою...”. Коханій Фета Марії Лазич

залишив автограф у вигляді музичної фрази надзвичайної краси, під впливом

якої поет написав шедевр ліричної поезії: „Какие-то носятся звуки...”.

22 – 60 років від дня народження (с. Тишківка Новомиргородського району)

Надії

Миколаївни

Дєєвої,

державного

діяча.

Випускниця Капітанівської СШ Новомиргородського району.

У 1972 закінчила Київський інститут народного господарства

за спеціальністю „статистика”, за фахом – економіст у 2003 – Українську

Академію державного управління при Президентові України. Доктор економічних

наук. Заслужений економіст України. Депутат Дніпропетровської обласної ради.

З 1972 до 2007 працювала у Дніпропетровську: начальник обласного фінансового

управління, начальник Головного фінансового управління облдержадміністрації, заступник

голови

облдержадміністрації,

голова

Дніпропетровської

облдержадміністрації (2005-2007). Стала, таким чином, першою „жінкою-

губернатором” в Україні. У 2006 отримала премію «Людина року-2006» у

номінації «Регіональний лідер». З 2007 − заступник міністра оборони України, також вперше в Україні.

22 – 65 років від дня народження (с. Тарасівка Новгородківського району)

Дмитра Йосиповича Іванова, поета. Випускник середньої

школи ім. Дем’яна Бєдного, що у сусідньому селі Губівці. У

1983

закінчив

філологічний

факультет

Київського

університету. Був на журналістській роботі, працював

старшим редактором Кіровоградського обласного Будинку

народної творчості. Багато років живе і працює у Чернігіві.

Керував літоб’єднанням у Чернігові. З 1991 – головний

редактор чернігівської обласної молодіжної газети „Гарт”.

Заслужений журналіст України (1997). Депутат Чернігівської обласної ради.

Автор збірок: „Зерно і любов” (1977), „Грай, сопілонько моя” (1979), „Заповіти

мого роду” (1983), „Стремено” (1986), „Маминих слів чорнобривці” (1990),

„Здрастуйте, я повернувся”, „Зорі над Україною” та ін. У перекладах на російську

мову виходили художньо-публіцистична повість „Там, где рождаются радуги”

(1981) та збірка віршів „Красный корень” (1987). Лауреат Національної премії

України імені Тараса Шевченка (2010) за книгу поезій „Село в терновому вінку”.

23 – 155 років від дня народження Якова Єгоровича Ерделі (1856-1919), державного і громадського діяча. З потомственних дворян Єлисаветградського

повіту, двоюрідний брат почесного громадянина Єлисаветграда і Херсона

А.С.Ерделі. Маєтки родини Ерделі у селах Миролюбівка та Ерделівка

вважались одними з кращих у Херсонській губернії. До них регулярно

влаштовувались екскурсії учнів Херсонської сільськогосподарської школи.

Закінчив Імператорський Олександрівський ліцей (1874). Предводитель

Єлисаветградського повітового дворянства, член обліково-позичкового

комітету

по

сільськогосподарських

кредитах.

Дійсний

член

Єлисаветградського благодійного товариства поширення грамотності й

ремесел. 18 років займав посаду голови правління і почесного попечителя

ЄЗРУ. При ньому була споруджена в училищі Церква в ім’я Трьох Святителів

(освячена 1913). Ініціатор влаштовування в ЄЗРУ безплатних народних

читань духовного та світського науково-літературного змісту. Його портрет

був замовлений для актового залу ЄЗРУ. Один з фундаторів Єлисаветградської

громадської бібліотеки (1897). У 1906-1912 був губернатором Мінської губернії, член Державної Ради Росії.

23 – 55 років від дня народження (с. Сабатинівка Ульяновського району)

Валентини Олександрівни Завалевської, державного

діяча. У 1979 з відзнакою закінчила Одеський

сільськогосподарський інститут. З 1979 по 1983 працювала

економістом, заступником керуючого, начальником

планово-виробничого

відділу

Ульяновської

райсільгосптехніки. З 1983 по 1985 – на партійній роботі

(секретар Ульяновського райкому КПУ, другий секретар

Вільшанського райкому КПУ). У 1989 закінчила Вищу

партійну школу. У 1990-1992 – голова Вільшанської

районної ради, представник Президента України у Вільшанському районі, голова

Вільшанської районної держадміністрації. Заслужений працівник сільського

господарства України (1993). Народний депутат України (1994-1998). З 1996 по

1997 – заступник міністра сільського господарства і продовольства України. З

1999 – начальник відділу організаційно-правового забезпечення Вищої ради

юстиції України. Згодом – заступник міністра аграрної політики України. Член

Центральної виборчої комісії України (з лютого 2002).

26(7.11) – 190 років від дня народження (Єлисаветградський повіт) Дмитра

Павловича

Пильчикова

(1821-1893),

громадського

і

культурного діяча, педагога. Навчався у Златопільському

повітовому училищі. Закінчив історико-філологічний факультет

Київського університету (1843). У 1846-1864 викладав у Полтавському

кадетському корпусі. У 1846 познайомився з Т. Г. Шевченком і вступив до

Кирило-Мефодіївського товариства. У 60-70-х роках був членом Полтавської

Громади. У 1859-1862 – один з організаторів недільних шкіл у Полтаві. У 1873

матеріально допомагав організації наукового літературного товариства ім.

Т. Г. Шевченка у Львові, став його фундатором.. Підтримував зв’язки з

М. П. Драгомановим

26 – 70 років від дня народження (с.Богданівка Знам’янського району) Ади

(Алли) Петрівни Волошиної, кіноактриси. У 1965 закінчила

Київський

державний

інститут

театрального

мистецтва

ім.І.Карпенка-Карого. Знімається переважно у невеликих та

епізодичних ролях: „Лушка” (1964), „Гадюка” (1965), „На самоті

з ніччю” (1966), „Десятий крок” (1967), „Циган” (1967), „Стара

фортеця” (1973), „Час московський” (1976), „Авпортрет невідомого” (1988),

„Війна на західному напрямі” (1990), „”Господи, прости нас грішних” (1992),

„Геній порожнього місця” (2009) та ін.

29 – 65 років від дня народження ( с. Сабатинівка Ульяновського району) Леоніда Тарасовича Гавриша, інженера-технолога,

організатора виробництва, мецената. Закінчив Київський

технологічний інститут легкої промисловості. З 1974 живе і

працює у Вінниці. Протягом 15 років обіймав посаду

директора вінницької трикотажної фабрики „Динамо”. У

липні 1989 призначений на посаду генерального директора

Вінницького виробничого швейного об’єднання ім.

М.М.Володарського. У березні 1994 року його обрано головою правління

новоствореного ВАТ „Володарка”. З червня 2001 - голова спостережної ради ВАТ

„Володарка”. 80% продукції підприємства експортується у всі країни Європи і

Китай. Заслужений працівник промисловості України (1996). За його фінасової

підтримки видано понад 30 книжок вінницьких письменників, надає матеріальну

допомогу творчим колективам області. Депутат Вінницької міської та обласної

рад. Почесний громадянин м. Вінниці (2009). Регулярно відвідує рідне село, де у

нього залишилася рідна хата. Для односельчан постійно привозить

вінницький музичний ансамбль ”Щедрик”, співаків і поетів.

Жовтень – 125 років від дня народження (смт Новоархангельськ) Андрія

Олексійовича

Гулого-Гуленка

(1886-після

1925),

військового

діяча

УНР,

отамана

Херсонщини

і

Катеринославщини, організатора одного з найбільших

повстань в історії визвольних змагань українського народу

у ХХ ст . Закінчив Рішельєвську гімназію в Одесі та

Новоолександрівський інститут сільського господарства й

лісівництва. Учасник Першої світової війни, тричі

поранений,

капітан.

У

травні

1917

–

делегат

Всеукраїнського з’їзду військовиків. У вересні 1917

очолював господарчий відділ Управління технічних військ Центральної Ради. У

1918-1919 формує та очолює повстанські військові частини Катеринославщини і

Херсонщини (20 тисяч вояків), об’єднав Холодноярських отаманів. У 1920 влився

зі своїм військом до Армії УНР під час Зимового походу, став командиром 1-ї

Запорізької дивізії. У листопаді 1921 очолював Бессарабську групу Армії УНР, яка діяла спільно з Волинською групою Ю. Тютюнника під час 2-го Зимового

походу. Генерал-хорунжий. Заарештований в Одесі 19.07.1922 в Одесі. Доля

невідома.

1.1941 (70 років тому). − Розпочалися заняття у молодших класах окупованої

німцями Кіровоградської області. У Новоукраїнці урочисто відкрито національну

українську школу.

12.1906 (105 років тому). – В Єлисаветграді місцева організація соціал-

демократичної партії звернулась до робітників з посланням, в якому пояснюється

шкідливість експропріацій для революційного руху. Робітникам рекомендовано

боротися з пограбуваннями.

22.1896 (115 років тому). – Почав працювати Сабліно-Знам’янський цукровий

завод.

24.1876 (135 років тому). – Єлисаветград вперше відвідала виставка Товариства

пересувних художніх виставок. Протягом тижня її побачило 800 чоловік. Відтоді

передвижники 17 разів влаштовували свої виставки в Єлисаветграді, який входив

до п’ятірки найбільш відвідуваних ТПХВ міст Російської імперії.

29.1941 (70 років тому). – В окупованому Кіровограді почав працювати Театр

української драми. На сцені міського зимового театру влаштовано виставу за

п’єсою М.Старицького „За двома зайцями”. Невдовзі театр отримав назву

Українського драматичного театру імені Івана Тобілевича.

31.1996 (15 років тому). − Державна податкова адміністрація у Кіровоградській

області набула статус самостійного органу.

ЛИСТОПАД

1 – 160 років від дня народження (Орловська губернія) Михайла Івановича

Алтухова (1851- не раніше 1923), інженера-

технолога. У 1873 закінчив Технологічний

інститут. З 1889 − головний технік Товариства

петербурзьких водогонів, член Російського

товариства народного здоров’я. Протягом 1894-

1895 провів розвідки з метою забезпечення Петербурга джерельною водою з

гатчинських висот. Влаштував водопостачання міст Калуги, Царського Села, Феодосії, Новгорода, Єлисаветграда. Урочисте відкриття Єлисаветградського

водогону, будівництво якого тривало п’ять років, відбулося 17.05.1893

(вартість 276462 руб., довжина понад 15 верст з 146 пожежними кранами та

95 дворовими водопроводами). Член Єлисаветградської міської управи

М.М.Шполянський на урочистостях з нагоди відкриття міського водогону

зазначив: „Алтухов − не ремесленник-водопроводчик, а художник

водопроводного дела, и как таковой вкладывает душу в свои произведения”.

Остаточно у відання міського управління водогін було передано 1. 04. 1896.

Крім того, Алтухов спроектував на бульварі в центрі Єлисаветграда фонтан

(1893) вартістю 1997 руб.; побудував кам’яну водонапірну башту, яка стала

однією з архітектурних прикрас міста. Автор 9 книг з проблем

водопостачання.

1 – 105 років від дня народження (с. Западинці Знам’янського району) Миколи

Миколайовича

Заіюльєва

(1906-1986,

похований

на

Ваганьківському кладовищі у Москві), військового діяча.

Випускник Тбіліського артилерійського училища. Герой

Радянського Союзу за війну з Японією на Халхін-Голі (1939). На

фронтах ВВВ командував дивізією та армією, генерал-майор

(1944). Мемуаристи відзначають, що це був „кадровый опытный

офицер, человек вспыльчивый, жестокий, самоуверенный и злопамятный.

Несмотря на все эти отрицательные качества, он был безрассудно смел, решителен и авторитетен. Он провел дивизию через Северо-Западное, Центральное (Орловско-Курское) направления и 2-й Белорусский фронт (где

командовал армией)”.

1 – 95 років від дня народження (Черкаська область) Дмитра Кириловича

Кулініча (1916-1994 у Cвітловодську), лісівника. Майже півстоліття

працював лісничим Онуфріївського, потім Новогеоргіївського лісництв та

Світловодського ДЛГ. Під його керівництвом з 1957 по 1960 створювалась

Державна захисна лісова зона на правому березі Кременчуцького водосховища

вздовж 42-кілометрової берегової лінії загальною площею 637 га. У 1961-1969

провів дослідні насадження для закріплення берегів від руйнування

хвилегасячими культурами. Велику наукову цінність мають створені Кулінічем

мулофільтри із швидкоростучих деревних порід. Всього з 1953 до 1984 у

Світловодському районі створив високопродуктивні лісові насадження на

площі 1616 га. Відзначений дипломом ВДНГ СРСР за закладку 300 га лісу на

горі Московській у Світловодську. Нагороджений орденом Трудового Червоного

Прапора (1975). Заслужений лісівник УРСР (1975). У 2002 згідно з опитуванням

Львівського лісогосподарського інституту Кулініча визнано одним з кращих

вітчизняних лісничих ХХ століття.

1 – 65 років від дня народження (м. Кіровоград) Георгія Михайловича

Ніколаєнка, актора, кінорежисера, сценариста, композитора.

Навчався у Кіровоградській СШ № 34, танцював в ансамблі

„Ятрань”. У 1966 вступив до Київського театрального інституту ім.

І. Карпенка-Карого, через три роки – на Вищі режисерські курси

ВДІКу. Навчався у майстерні С. Герасимова, закінчив у 1971. Найбільш відомий

фільм радянських часів – „Досьє людини у „Мерседесі”. У новітні часи – режисер-

постановник популярного серіалу „Далекобійники” та інших: „Колір нації”,

„Кодекс честі”, „Кодекс честі -2”, „Казіно”, „Закон і порядок”, „Утесов. Песня

длиною в жизнь” та ін. Автор казок, віршів та пісень (зокрема чотири

виконуються у „Далекобійниках”). Відвідав рідне місто з творчим звітом у

серпні 2004.

1 – 55 років від дня народження (м. Кіровоград) Сергія Олександровича

Волгіна, біолога. Доктор біологічних наук (1991), професор Львівського університету (2002). Завідувач

кафедри ботаніки ЛНУ ім. І.Я.Франка. Науковий

консультант Львівського ботанічного саду. Автор

багатьох наукових праць. Член редколегії журналу

„Біологічні студії”.

4 – 210 років від дня народження (с. Іллінці Вінницької області) Северина

Юзефовича

Гощинського

(1801-1876),

поета-романтика,

публіциста. Навчався в гімназіях Вінниці (1814-1815) та Умані

(1816-1819). Представник „української школи” в польській

літературі. У 1820 переїхав до Варшави, де вступив до таємної

Спілки вільних братів-поляків. З 1826 часто приїздив у маєток

Грабовського в Олександрівці. Тут написав третій розділ віршованої повісті

„Канівський замок”, присвяченої Коліївщині. В Олександрівці записував пісні,

перекази та легенди про гайдамацький рух в Україні. Учасник польського

повстання 1830 року, після поразки жив у Галичині та з 1838 у Франції.

4 – 130 років від дня народження (с. Верхнє, тепер у складі м. Лисичанська

Луганської області) Климента Єфремовича Ворошилова

(1881-1969), військового, державного і партійного діяча СРСР.

Працював робітником на шахтах і заводах Донбасу. Член

РСДРП (б) – з 1903. З 1918 командував 5-ю армією,

Царицинським фронтом, був заступником командуючого і

членом Реввійськради Південного фронту. У 1920-1921 часто

бував на території Єлисаветградщини, де радянську владу встановлювала

Перша Кінна армія. З 1925 – нарком у військових та морських справах та голова

Реввійськради СРСР. З 1934 – нарком оборони СРСР. Під час ВВВ – член

Державного комітету оборони СРСР, уповноважений ставки. Ім’я Ворошилова

носили 5 найбільших партизанських загонів та підпільно-диверсійних груп, що

діяли на території області під час німецько-фашистської окупації

(командири І. Д. Діброва, А. С. Куценко, С. І. Довженко та ін.). У 1953-1960 –

Голова Президії Верховної Ради СРСР. Маршал Радянського Союзу (1935). Герой

Радянського Союзу (1956). Герой Соціалістичної Праці (1960).

5 – 70 років від дня народження (м. Помічна Добровеличківського району)

Валерія Дмитровича Мішури, політичного діяча. Закінчив

філологічний факультет КДПІ ім. О. С. Пушкіна (1970) та

Московську Академію суспільних наук (1983). У 1970-1974 – на

комсомольській роботі. З 1974 по 1981 – заступник голови

правління Кіровоградської обласної організації товариства „Знання”. З 1985 –

на партійній роботі. У 1990-1991 – перший секретар Кіровоградського

міського комітету КПУ. Народний депутат України. Головний редактор газети

„Комуніст” (з 1997). Заступник голови Комітету ВР з питань свободи слова та

інформації (з 1998).

7 – 110 років від дня народження (м. Добровеличківка на Єлисаветградщині)

Євгена Омеляновича Юцевича (1901-1988), композитора, диригента, педагога.

Закінчив Вознесенську гімназію. Під час громадянської війни грав у духовому

оркестрі. Навчався у музично-драматичному інституті, у 1931-1933 брав уроки у

Л. Ревуцького. Організував у Вознесенську великий духовий оркестр, який

виступав у багатьох містах України. Автор оригінальної теорії акустичної

природи та „естетичного звучання” музичних інструментів. У 50-70-ті роки ХХ

ст. працював над удосконаленням виготовлення струнних та духових

інструментів, створив низку оригінальних зразків. Водночас викладав у музично-

драматичному інституті ім. М.В.Лисенка, Київській консерваторії, Центральному

будинку народної творчості. Створив 7 опер („Журавель та Чапля”, 1940;

„Кирило Кожум’яка”, 1948; „Людина з легенди”, 1968 та ін.), 20 хорів, 2

симфонічні п’єси та багато інших творів.

7 – 100 років від дня народження (смт Онуфріївка) Анатолія Виталійовича

Дьякова (1911-1985), астрометеоролога, дослідника сонячно-земних зв’язків

(докладніше у нарисі „Навіть „Бог погоди” – наш земляк Анатолій Дьяков” ).

7 – 70 років від дня народження (м. Кіровоград) Юрія Васильовича Любовича, диригента, хормейстера. Закінчив Кіровоградське музичне

училище (1963, педагог С. В. Дорогой), Одеську консерваторію

(1965). Працював художнім керівником самодіяльних хорових

капел у Комсомольську-на-Амурі та Хабаровську. З 1971 –

викладач КМУ (з 1981 – директор). У 1978 заснував та керує

муніципальним камерним хором – переможцем багатьох

міжнародних та республіканських конкурсів. Заслужений діяч мистецтв України

(з 1994). Почесний громадянин м. Кіровограда.

8 – 75 років від дня народження (с. Хмельове Маловисківського району) Юрія

Давидовича

Моторного

(1936-2003),

журналіста.

Навчався у Дніпропетровському гірничому інституті. У

1964 закінчив факультет журналістики Київського

університету ім. Т.Г.Шевченка. З 1957 на журналістській

роботі: спочатку у районній газеті, а з 1962 − у

кіровоградській „молодіжці” „Молодий комунар”. З 1970

по 1973 працював на обласній студії телебачення:

головний редактор, директор, голова комітету

телебачення і радіомовлення облвиконкому. У 1975-1985 був головним

редактором газети „Кіровоградська правда”, водночас очолював обласне

відділення Спілки журналістів УРСР, обирався депутатом обласної ради. У 1985

запрошений на роботу в Київ; заступник редактора (1986-2001), головний

редактор однієї з найпопулярніших республіканських газет „Сільські вісті” (з

2002). Заслужений журналіст України.

8 – 115 років від дня народження (м. Єлисаветград) Георгія Яковича

Шрейбера (1896-після 1940), інженера-металурга. Батько -

німецький колоніст. Закінчив Маріупольське реальне

училище (1914). Вступив на металургійне відділення

Петроградського політехнічного інституту, в якому з

перервами навчався впродовж 15 років. У 1917 – голова правління студентського

кооперативу „Каса взаємодопомоги студентів ППІ”. Під час громадянської війни

перебував на партійній та радянській роботі в Ярославській губернії. З 1921

працює у Петроградському політехнічному інституті: головою кооперативу

„Політехнік” (1923-1924), проректором у студентських справах (з 1926). З 1925

займається педагогічною діяльністю, завідував металургійним факультетом ЛПІ, був директором Металургійного інституту Всесоюзного об’єднання „Сталь”

(1930-1934). Після реорганізації колишнього Політехнічного інституту в

Ленінградський індустріальний був його директором (1934-1935). Потім

очолював Свердловський індустріальний інститут (до 1937). Був арештований

органами НКВД за „контрреволюційну діяльність”, винним себе не визнав і за

відсутністю складу злочину звільнений у 1938. Повернувся у Ленінград, працював

на станкобудівному заводі.

9 – 60 років від дня народження (м. Кіровоград) Анатолія Яковича Щерби,

художника, альпініста. Закінчив Кіровоградську дитячу художню школу,

факультет фізвиховання КДПІ ім. О.С.Пушкіна. Майстер спорту СРСР з

альпінізму: підкорив 4 семитисячні піки, працював інструктором-методистом, начальником рятувальної служби альптаборів на Кавказі. Працює у різних

техніках (олія, пастель, темпера, акварель, колаж, аплікація), жанрах (портрет, гірський пейзаж, багатофігурна композиція) та стилях образотворчого мистецтва

(реалізм, лубок, кубізм). Персональні виставки влаштовувалися у Києві (1988), Кіровограді (2001 та інших містах). Твори зберігаються у приватних збірках

багатьох країн.

9 – 60 років від дня народження (с. Ясногорська Краматорського району

Донецької області) Анатолія Миколайовича Подоляки,

правоохоронця. У 1971-1972 працював учителем фізкультури

та праці Новолутківської СШ Добровеличківського району.

В органах внутрішніх справ – з 1972. У 1974 закінчив

Дніпропетровську спеціальну середню школу міліції, у 1978 –

Київську вищу школу МВС СРСР, у 1989 – Академію МВС

СРСР. Понад 20 років працював на Кіровоградщині (1974-1995): інспектор

БРСВ Компаніївського РВВС, старший інспектор БРСВ Вільшанського

РВВС, заступник начальника Добровеличківського РВВС, заступник

начальника УВС в області, заступник начальника УМВС в області −

начальник міліції громадської безпеки. У 1995 призначений начальником УМВС

у Вінницькій області. З 1998 – начальник управління ДАІ МВС України. З 2000 і

до виходу у відставку − заступник міністра внутрішніх справ України.

Нагороджений медалями „За бездоганну службу” всіх трьох ступенів, почесною

відзнакою МВС України „Хрест Слави” та багатьма іншими. Генерал-полковник

міліції. Заслужений юрист України. Лауреат Державної премії України у галузі

науки і техніки (2000) та премії „За розвиток науки, техніки і освіти” II ступеня.

Директор Інституту права ім. князя Володимира Великого у Києві.

10 – 125 років від дня народження ( м. Єлисаветград) Якова Петровича

Мексіна (1886-1943), дитячого письменника, видавця та

музейного працівника. У 1910 закінчив юридичний

факультет Московського університету. До 1917 займався

адвокатською практикою. У 1919 в очолюваному ним

дитячому будинку разом з з письменником М.Д.Телешовым,

литературознавцем професором А. Грузинським та іншими

створив перше дитяче видавництво "Наш дом", закрите

Моссоветом у грудні того ж року. У 1921-1923 очолював приватне дитяче

видавництво "Остров", з яким співробітничали художники О. і М. Бенуа, М.

Добужинський та ін. Після закриття видавництва працював у редакції дитячої

літератури Дежлітвидаву РРФСР. У березні 1924 організував першу виставку

дитячої книги. З 1925 очолював комісію по музейно-виставковій роботі з дітьми

при Інституті методів позашкільної роботи. У 1929 за завданням Держлітвидаву

організував ювілейну виставку дитячої книги, з якою об’їздив СРСР; показував її

у Німеччині, Чехословаччині, Естонії та Японії. У 1934 створив і очолив єдиний в

історії країни науковий Музей дитячої книги. У 1938 репресований, помер у

концтаборі, реабілітований посмертно. Автор низки теоретичних робіт у галузі

оформлення і пропаганди дитячої книги, які відіграли важливу роль у розвитку

видання дитячої літератури: „Иллюстрация в детской книге” (Казань, 1925) та ін.

10 – 100 років від дня народження (Білорусія, Гродненська область) Михайла

Романовича Анцуха (архієпископа Кіровоградського і

Миколаївського Боголєпа) (1911-1978), церковного діяча.

Чернечий постриг прийняв у 1934 в Жировицькому

Успенському монастирі. У 1943-1947 – намісник цього

монастиря, ігумен. У 1950 закінчив Ленінградську духовну

семінарію.

Очолював

Кіровоградсько-Миколаївську

єпархію впродовж 12 років (1965-1977), вирізнявся

винятковою добротою. У 1974 зведений у сан

архієпископа. Уповноважений Ради у справах релігій при

РМ УРСР по Миколаївській області в характеристиці владики відзначив, що він

" належить до числа найбільш реакційних і фанатичних правлячих архієреїв" і

що " подальше перебування Боголєпа в якості єпархіального архієрея вкрай

небажане". Останній рік життя провів у Свято-Успенському чоловічому

монастирі Одеси, де й помер.

10 – 70 років від дня народження (на Уралі) Ігоря Ивановича Ляпіна (1941-2005), поета. Дитинство і юність минули у Нікополі на Україні.

Хлопчиком часто приїздив до родичів у Долинську на

Кіровоградщині. Був головним редактором видавництва

„Детская литература” в Москві, першим секретарем Правління

Спілки письменників Росії, викладав у Літературному інституті.

Член-кореспондент Міждународної слов’янської академії наук,

культури, мистецтва і освіти. Вірші перекладені на багато мов народів світу.

Автор багатьох книг поезій. Був членом Кіровоградського земляцтва

„Єлисаветград” у Москві. У поэмі „Линия судьбы” змальовує післявоєнні події

на станції Долинська:

Мне эта быль навеки близкая,

О ней раздумья нелегки.

Долина...Станция Долинская.

Составы, насыпи, гудки...

И эшелонов звуки трубные

И вот – размашистой рукой –

По всем вагонам строки крупные:

„Мы из Берлина”, „Мы домой”.

11 – 115 років від дня народження (с. Успенівка Запорізької області) Віктора

Михайловича Арнаутова (1896-1979), художника і

педагога. Випускник Єлисаветградського кавалерійського

училища (1914), учасник Першої світової та громадянської

воєн на боці адмірала Колчака. В еміграції навчається у

Каліфорнійській школі образотворчих мистецтв (Сан-

Франциско),

секретами

монументального

мистецтва

оволодіває працюючи у Мексиці разом з геніальним Дієго

Ріверою. У 1937 виконав фрески для фойє школи ім. Д.Вашингтона у Сан-

Франциско, майже чверть століття викладав живопис, графіку та дизайн у

Стенфордському університеті, мав 8 персональних виставок. У 1941 вступає до

лав Комуністичної партії США, обирається головою Російсько-американського

товариства з надання допомоги Червоній Армії. Після цькування за карикатуру на

Р.Ніксона та загибелі під колесами авто дружини у 1963 повернувся на

батьківщину. Жив і працював у Маріуполі. Твори зберігаються в Російському

музеї (Санкт-Петербург), Музеї образотворчих мистецтв ім. О.С.Пушкіна

(Москва), Музеї образотворчих мистецтв Сан-Франциско, багатьох приватних

колекціях.

11 − 70 років від дня народження (м. Полтава) Миколи Миколайовича

Петренка, інженера, педагога. У 1963 закінчив Харківський

політехнічний інститут. З 1964 працює у Кіровоградському

філіалі

ХПІ

(Кіровоградському

інституті

сільськогосподарського

машинобудування

1967-1998,

Кіровоградському державному технічному університеті

1998-2004, Кіровоградському національному технічному університеті з

5.03.2004): завідувач кафедри сільськогосподарського машинобудування (1975-1986), проректор з наукової роботи (1983-1992), проректор з навчальної роботи (з

1992). Кандидат технічних наук, професор. Автор 86 наукових праць, підручника

та навчального посібника. Заслужений працівник освіти України.

12 – 300 років від дня народження Матвія Артамоновича Муравйова,

військового та державного діяча. На військовій службі з 1728. Інженер, генерал-

майор (1764). Дід декабристів Сергія, Матвія та Іполита Муравйових-

Апостолів. Був комендантом фортеці Св. Єлисавети у 1758-1760 та 1761-

1764. Одружився з Оленою Петрівною Апостол – онукою українського гетьмана

Данила Апостола. Боронив інтереси підлеглого йому українського населення

від зазіхань І. Хорвата – правителя Нової Сербії. Історик А. Скальковський

вважав його ініціатором заснування у фортеці Св. Єлисавети

Новослобідського козачого полку. Написав спогади „Записки М. А. Муравьева”.

Син Іван Матвійович Муравйов (1768-1851), батько декабристів Сергія, Матвія та

Іполита, після знайомства з двоюрідним братом М.Д.Апостолом за його

наполяганням став носити подвійне прізвище Муравйов-Апостол з 1800

12 – 135 років від дня народження (с. Талова Балка Світловодського району)

Зіновія Степановича Голов’янка (1876-1953), лісівника та

ентомолога. У 1901 закінчив Петербурзький лісовий інститут,

працював у різних лісництвах України. У 1937-1953 – професор

Київського лісогосподарського інституту. У 1924 заснував

Дарницьку дослідну лісівницьку станцію біля Києва, яку очолював

до 1934. Праці присвячені екології і морфології комах – шкідників лісу, заходам

боротьби з ними тощо.

14 – 80 років від дня народження (с. Вікнина Гайворонського району)

Валентина Григоровича Штолька, художника-архітектора. У

1956 закінчив архітектурний факультет Київського художнього

інституту. З 1985 – головний архітектор Українського

зонального науково-дослідного і проектного інституту

цивільного будівництва. З 1987 – головний архітектор України.

Професор архітектурного факультету Київського національного

університету будівництва і архітектури. Член комісії з питань відтворення

видатних пам’яток історії та культури при Президентові України (з 2000). Доктор

архітектури. Народний архітектор України. Президент Української Академії

архітектури (1992). Почесний член і професор Міжнародної Академії архітектури.

Іноземний член Російської Академії архітектури і будівництва. Заслужений

архітектор УРСР (1982). Автор теоретичних праць з питань архітектури, зокрема

монографії „Архитектура сооружений с висячими покрытиями” (1979). Лауреат

Державної премії УРСР (1981) та Державної премії УРСР ім. Т. Г. Шевченка

(1984).

15 – 65 років від дня народження (смт Петрове) Віктора Петровича

Скоромного,

хорового

диригента.

Закінчив

Київську

консерваторію (1974). У 1973-1985 – диригент Київського

камерного хору ім. Б. М. Лятошинського, з 1986 очолює хор ім.

П. Майбороди Національної радіокомпанії України. Народний

артист України (1994). Викладач кафедри музикології Державної

академії керівних кадрів культури і мистецтв. Професор кафедри

теорії музики та музичного виховання Київського національного університету

культури і мистецтв. Розробник навчально-методичного комплексу дисциплін

«Хорова література» та «Психологія творчості диригента».

16 – 85 років від дня народження (м. Зінов’євськ) Олексія Степановича Суетіна

(1926-2001), шахіста, шахового теоретика і літератора (докладніше у нарисі

„Шахи і шашки в Єлисаветграді: Михайло Гоняєв та Олексій Суетін” ).

17 – 205 років від дня народження (м. Москва) Софії Миколаївни Раєвської

(1806-1881,

похована

у

сімейному

склепі

Хрестовоздвиженської

церкви

с.

Розумівки

Олександрівського району), молодшої дочки героя 1812, правнучки М. В. Ломоносова. Відзначалася освіченістю,

розумом та сильним характером. Влітку 1820 разом із

сім’єю та О. Пушкіним здійснила подорож на Кавказ та в

Крим. З 1826 – фрейліна імператриці Олександри

Федорівни. Після смерті батька (1829) разом з матір’ю та сестрою довго жила в

Італії (до 1852). Коли та померла, повернулася в Росію і поселилася у маєтку на

Чернігівщині. Завершила будівництво Хрестовоздвиженської церкви у

Розумівці, закладеної у 1833. 31.08.1854 відбулося освячення храму. У 1851

їздила у Сибір для побачення з сестрою Марією Волконською, замовила бюст

батька (зберігається у музеї Вітчизняної війни 1812 у Москві). Виступала в

історичних журналах із замітками та розз’ясненнями щодо біографії батька та

інших членів родини Раєвських. На її меморіальній плиті напис: „Она была

хранительницей устоев семьи”.

17 – 145 років від дня народження Михайла Сергійовича Грушевського (1866-1934),

історика, археолога, літературознавця, соціолога,

письменника, організатора української науки, засновника

Української Народної Республіки, її першого Президента. Нар.

17.11.1866, пом. 25.11.1934. У 1886 закінчив 1-у Тифліську

класичну гімназію. Того ж року дебютував у літературі

оповіданням українською мовою „Бідна дівчина”. Під

псевдонімом М. Заволока воно опубліковано в альманасі „Степ” (1886, Херсон-

Петербург). Цей „белетристичний збірник” підготували до друку члени

Єлисаветградської Громади (1878-1884, яку очолював відомий українофіл, лікар

О. Михалевич.

19(1.12) – 135 років від дня народження (м. Златопіль) Клари Ісааківни )

Брун (1876-1959), оперної співачки (лірично-драматичне

сопрано). Батько був кантором місцевої синагоги, пом.

25.11.1959 у Києві. Вокальну освіту здобула у Віденській

консерваторії. У 1899-1926 виступала на сценах російських та

зарубіжних оперних театрів, виконала майже 100 партій. Її

називали „кращим сопрано початку ХХ століття”. З 1926 по 1952 працювала

викладачем Київської консерваторії. Заслужений діяч мистецтв УРСР (1938).

19 – 120 років від дня народження (с. Захарівка Світловодського району) Іллі

Даниловича Діброви (1891-1944), військового

діяча. Працювати почав з 15 років на рудниках

Кривого Рогу, за революційну діяльність був

засуджений на каторжні роботи. Під час

громадянської війни – організатор загону

червоних партизанів. Потім був начальником

Олександрійської ЧК. У роки ВВВ (в січні 1943)

десантувався на чолі групи, з якої виріс партизанський загін, а згодом з’єднання

ім. К. Є. Ворошилова. Партизани брали активну участь у визволенні

Кіровоградщини. З 14.09.1944 воює у Західній Словаччині, командир 2-ї

об’єднаної партизанської бригади. Партизани і словацьке населення називали

його „Батько”. У словацькому місті Розі Діброві споруджено пам’ятник,

посмертно присвоєно звання генерала Чехословацької Народної армії. У 1945

прах героя перевезли на батьківщину і поховали в Олександрії. На його честь

названо село Діброви в Олександрійському районі, вулиця в Олександрії.

Нагороджений орденами Леніна, Червоного Прапора, Вітчизняної війни та ін.

Почесний громадянин м. Олександрії.

19 – 75 років від дня народження (на Миколаївщині) Олександра Семеновича

Логвинюка

(1936-2001),

живописця.

У

1965

закінчив

Сімферопольське художнє училище ім. М. С. Самокиша, у 1971 –

Інститут живопису, скульптури та архітектури ім. І. Ю. Рєпіна

(майстерня професора М. Моїсеєнка). Жив і працював у

Кіровограді. Учасник обласних, республіканських та зарубіжних

висчтавок. Член Національної Спілки художників України. Персональна

виставка влаштовувалась у Кіровоградському обласному художньому музеї

(2001). Твори: „Клятва героїв Красногірки”, „Хліб партизанам”, „Незабутнє”,

„Портрет художника М. Добролежі”, „Травень 1945-го”, „Тарас Шевченко”(1993),

„Серпень” (1992), „На леваді” (2001) та ін. Картини зберігаються у

Кіровоградському

обласному

художньому

музеї,

міському

художньо-

меморіальному музеї О. О. Осмьоркіна; приватних збірках Польщі, Ізраїлю та ін.

Член Національної спілки художників України.

21 – 65 років від дня народження (м. Кіровоград) Ігоря Євгеновича Арясова,

письменника. У 1970 закінчив Тульський педагогічний інститут.

Працював учителем (1971-1972), був зав. відділом тульських

газет(1972-1983), зав. редакцією художньої літератури

Приокського видавництва (1984 -1992), головою Комітету з

друкування та інформації адміністрації Тульської області(1992-1994). Редактор журналу "Тульская торгово-промышленная палата" (з 1999).

Друкується як поет з 1961. Автор книг: „Каменотес” (1976), „Генеральная

репетиция” (1984), „Взаимодействие” (1984), „Риск” (1986), „Три часа на

выяснение истины. Роман” (1988), „Свадьба в городе” (1989), „Долг” (1989).

Твори перекладались на українську мову. Член Спілки російських письменників

(1992). Живе у Тулі.

22 – 80 років від дня народження (м. Починок Смоленської області) Роберта

Микитовича Макарова, ученого. У 1955 закінчив

Московський інститут фізичної культури. Викладав у

Військово-повітряній Академії ім. Ю. Гагаріна. У Кіровограді

працює з 1980. Доктор педагогічних наук (1984), професор. З

1982 очолював кафедру фізичної та психофізіологічної

підготовки льотного складу Кіровоградського вищого

льотного училища цивільної авіації. Проректор з наукової роботи

Кіровоградської державної льотної академії. З 1987 – голова Міжнародної

комісії експертів-психологів цивільної авіації країн РЕВ. Президент Міжнародної

академії людини в аерокосмічних системах, директор Регіонального

міжвузівського науково-дослідного центру з проблем людського фактору. Один з

авторів міжнародного наукового проекту „Людина у вимірах ХХ століття” у

вигляді енциклопедичного тринадцятитомного видання. Перший том, присвячений авіації та космонавтиці, вийшов у 2002.

24.11(6.12) – 130 років від дня народження (Катеринославщина) Миколи

Кіндратовича Вороного (1871-1938, розстріляний у

Кіровограді), поета, перекладача, театрознавця. Навчався у

Віденському та Львівському університетах. Допомагав І.

Франку редагувати часописи „Голос громади” і „Радикал”.

Був режисером театру „Руська бесіда ”. З 1897 по 1901 –

актор у трупі М. Кропивницького, бував на хуторі

„Надія” у І. Карпенка-Карого. З 1920 по 1925 − в еміграції. У 1926-1935, повернувшись в Україну, брав активну участь у літературному та театральному

житті. Репресований у 1933. Останні роки життя (1937-1938) провів у

с. Глиняному Добровеличківського району та Новоукраїнці. Автор поетичних

збірок: „Ліричні поезії” (1911), „В сяйві мрій” (1913), „За Україну” (1921),

„Поезії” (1929) та інших. Переклав українською мовою „Інтернаціонал”,

„Марсельєзу”, „Варшав’янку”; лірику багатьох західноєвропейських поетів.

Архівна справа зберігається у Кіровоградському обласному державному архіві.

Реабілітований за рішенням Кіровоградського обласного суду в 1957. У

Новоукраїнці на фасаді районного будинку культури, де містилась районна

бібліотека, яку восени 1937 часто відвідував М.Вороний, встановлено

меморіальну дошку.

25 – 65 років від дня народження (м. Мала Виска) В’ячеслава Івановича

Лупалова співака (баритон). Вокальну освіту здобув приватно

у А. Козачука (1965-1968). Артистичну діяльність розпочав

солістом Республіканської капели ім. Л. Ревуцького (1969). З

1975 – соліст Київського театру опери і балету (тепер –

Національна опера України). Кращі партії: Остап, Микола

(„Тарас Бульба” Лисенка), Тугар Вовк („Золотий обруч”

Лятошинського), Мазепа („Мазепа” Чайковського), Фігаро („Севільський

цирульник” Россіні) та ін. Народний артист України (1993).

26 – 165 років від дня народження (м. Єлисаветград) Олександра

Миколайовича Пашутіна (1846-1905), єлисаветградського

міського голови понад чверть століття (1878-1905),

мецената. Походив із родини потомственних почесних

громадян. Мати Ірина Остроухова – сестра відомого

єлисаветградського купця і мецената Савелія Остроухова.

Закінчив Одеське комерційне училище. Обов’язки міського

голови виконував на громадських засадах (від зарплати

відмовився). Не маючи власних дітей, особливу турботу виявляв до навчальних

закладів, був попечителем, жертвував значні кошти на їх облаштування і

благоустрій. Домігся відкриття в Єлисаветграді чоловічої гімназії (1874), був її

почесним попечителем, спорудив домову церкву Різдва Пресвятої Богородиці, сквер, заснував 10 іменних стипендій для учнів. Вони видавались на проценти з

капіталу в 10 тисяч рублів за заповітом на „уплату за право учения благонравным

и успевающим из беднейших учеников”. З 1878 – голова Єлисаветградського

благодійного товариства поширення грамотності й ремесел. За його правління в

Єлисаветграді споруджено водогін (1893), електричний трамвай (1897) – один з

перших в Росії, з’явився телефонний зв’язок (1892), відкрито Єлисаветградське

відділення Державного банку (1894), пам’ятник професору В. Г. Григоровичу

(1892) і т. д. Багаторічний голова і член попечительської ради Єлисаветградської

громадської жіночої гімназії. Один з фундаторів і перший директор

Єлисаветградської громадської бібліотеки (1897). У 1897 видав власним коштом

„Исторический очерк г. Елисаветграда”. У 1903 міська дума перейменувала

на його честь вулицю Невську. Почесний громадянин Єлисаветграда (1904).

У 1909 портрет Пашутіна написав єлисаветградський художник Ф. С.

Козачинський. У 2004 на вулиці його імені, відновленій після проголошення

незалежності України, встановлено меморіальну дошку з портретом.

25.06.2007 міськвиконком ухвалив рішення про спорудження у місті

пам’ятника Пашутіну (відкритий 18.09.2009).

26 – 65 років від дня народження (м. Кіровоград) Людмили Володимирівни

Листопадової, педагога. Закінчила факультет методики

і педагогіки початкового навчання Кіровоградського

державного педагогічного інституту ім. О. С. Пушкіна

(1972).

Працювала

старшою

піонервожатою

у

Кіровоградських школах № 3, № 14 (1964-1971). У 1971-

1977 – завідуюча дитячим сектором БК ім. Калініна. З

1977 – директор обласного Палацу піонерів (нині

обласний державний дитячо-юнацький центр). Під її керівництвом працює 9

народних та зразкових художніх колективів, 18 відмінників освіти України,

два заслужені працівники культури. Створена нова структура діяльності та

розвитку закладу, його комплексна програма на Всеукраїнському конкурсі „На

кращий проект позашкільного закладу” визнана Міністерством освіти і науки

України однією з кращих. Досвід роботи Школи юних менеджерів

узагальнювався Інститутом змісту і методів навчання як кращий в Україні з

питань економічної освіти. На базі Центру створено один з перших в Україні

обласний парламент дітей. Представляє ОДЮЦ на засіданнях Європейської

Асоціації закладів вільного часу великих міст. Заслужений працівник освіти

України. Лауреат обласної педагогічної премії ім. В. О. Сухомлинського (2007).

28 – 65 років від дня народження (м. Саратов) Сергія Суреновича Парсамова, історика. У 1972 з відзнакою закінчив історичний факультет

Башкирського державного університету в м. Уфі. Навчався в

аспірантурі МДУ ім. М. В. Ломоносова (1973-1976). У 1980

пов’язав своє життя і наукову діяльність з історичним

факультетом Кіровоградського державного педагогічного

інституту

ім.

О.С.Пушкіна

(КДПУ

ім.

В.К.Винниченка). Доктор історичних наук (1996), професор

(1997). Автор кількох монографій, багатьох статей, курсу лекцій з історії середніх

віків.

28 (11.12) – 105 років від дня народження (м. Єлисаветград) Інни Петрівни

Базилевич (1906-1990), актриси. Закінчила Інститут народної освіти (1923) та

театральну майстерню „Березіль” у Харкові (1924). У 1925-1927 – актриса

Одеського робітничо-селянського театру, 1927-1940 – театрів „Веселий

пролетар”, „Березіль”, Революції, Ленінського комсомолу у Харкові. З 1945 по

1968

працювала в Івано-Франківському музично-драматичному театрі.

Виконувала провідні героїчні та характерні ролі. Заслужена артистка УРСР

(1951).

29 – 160 років від дня народження (під Миколаєвом) Миколи Платоновича

Карабчевського (1851-1925), адвоката, письменника,

громадського діяча. У 1874 закінчив юридичний факультет

Петербурзького університету. З 1879 по 1898 – присяжний

повірений Петербурзької судової палати. Один із

засновників газети „Право (1898-1917), редактор журналу

„Юрист”. У 1905 брав участь у створенні Всеросійської

спілки адвокатів. З 1913 - голова Петербурзької ради

присяжних повірених. Був одним з найуспішніших адвокатів-криміналістів свого

часу; брав участь у гучних політичних процесах, які привертали увагу широкої

громадськості, і не програв жодного. Підтримував приятельські стосунки з

В.Г.Короленком, А.П.Чеховим, Л.М.Толстим; захищав на суді честі І.П.Павлова.

Автор роману „Господин Арсков” (1893), збірника прози та поезії „Приподнятая

завеса” (1905), збірника публіцистики „Около правосудия” (1902), збірників

судових промов (1901, 1902), мемуарів „Что глаза мои видели” (1921) та ін.

Неодноразово відвідував Єлисаветград. Зокрема у 1896 в Єлисаветградському

окружному суді виступив адвокатом дворянина Олександра Шишкіна, який

звинувачувався в тому, що вночі 3.02.1896 у Громадському Зібранні,

отримавши ляпаса від корнета Миколи Павловського, намагався позбавити

того життя, тричі вистреливши з револьвера. Однак у Павловського не

влучив, натомість легко поранив іншого пана. Своєю блискучою промовою

Карабчевський зумів переконати присяжних, що це був самозахист, і

домогтись виправдувального вироку. У 1902 в Єлисаветградській Громадській

Бібліотеці був влаштований літературний вечір Карабчевського, де він читав

свій белетристичний твір. Концерт пройшов за участі музикантів Н.Нейгауз,

С.Слободської та М.Гольденберг.

4.1961 (50 років тому). – За успіхи у спорудженні Кременчуцької ГЕС Президія

Верховної Ради СРСР нагородила орденами і медалями 509 робітників, інженерно-технічних працівників та службовців.

10.1896 (115 років тому). – Відбулася закладка перших будівель машинної станції

Єлисаветградського трамваю.

11.1926 (85 років тому). – У Зінов’євську засновано український драматичний

театр ім. Т. Г. Шевченка на базі самодіяльного драматичного гуртка при заводі

«Червона Зірка».

12.1821 (190 років тому). – Вождь сербів Карагеоргій (1768 – 1817) зустрівся в

Петербурзі з імператором Олександром I, який запропонував йому назавжди

поселитися у м. Новомиргороді.

14.1896 (115 років тому). – Освячена церква на честь Святої Рівноапостольної

Марії Магдалини Єлисаветградського комітету Російського Товариства

Червоного Хреста.

26.1911 (100 років тому). – В Єлисаветграді у приміщенні Громадського Зібрання

з лекцією про користь вегетаріанства виступив відомий пропагандист цієї ідеї,

„толстовець” Йосип Перпер. Його запросили місцеві однодумці І.Грановський та

І. Ройзенберг. Послухати Перпера зібралося багато люду, публіка розкупила всю

вегетаріанську літературу. Мова після виступу лектора йшла про створення в

Єлисаветграді зразкової вегетаріанської їдальні та вегетаріанського товариства.

29.1796 (215 років тому). – Єлисаветградський кінноєгерський полк став

офіційно називатися гусарським.

ГРУДЕНЬ

1 – 155 років від дня народження (с. Кам’яно-Костувате Братського району на

Миколаївщині) Миколи Садовського (справжнє прізвище

Тобілевич Микола Карпович) (1856-1933), актора,

режисера,

письменника.

Брат

І. Карпенка-Карого,

М. Садовської-Барілотті та П. Саксаганського. Навчався в

Єлисаветградському земському реальному училищі (1869-

1877), брав участь у місцевих аматорських драматичних

гуртках. Учасник російсько-турецької війни 1877-1878. Навчався у Київській та

Одеській військових школах (1878-1880). З 1882 – на українській професійній

сцені. Грав у багатьох трупах, часто виступав у Єлисаветграді. У 1907 разом з

М. Заньковецькою заснував перший український постійний стаціонарний театр

(„Театр Миколи Садовського”). Після поразки УНР перебував в еміграції (1920-1926). Автор книг „Спомини з російсько-турецької війни” (1917) та „Мої

театральні згадки” (1929). Його ім’ям названо Вінницький український музично-

драматичний театр.

1 – 110 років від дня народження (м. Варшава) Анатолія Євгеновича

Величковського

(1901-1981),

поета.

Навчався

у

Єлисаветградській гімназії. Батько Євген Величковський

викладав у Єлисаветградському кавалерійському училищі,

сім’я мешкала в одному з його корпусів. У 1919 полковник

Є. Величковський був Єлисаветградським повітовим

комісаром. 18-річним юнаком Анатолій вступив у Білу

Армію. В еміграції став визначним поетом – продовжувачем

„тютчевського напрямку” в російській поезії. Про його творчість схвально

відгукнувся лауреат Нобелівської премії І. А. Бунін. Представлений в антології

„Украина. Русская поэзия. ХХ век” (2007). Багато віршів навіяні ностальгією за

Україною та Єлисаветградщиною:

Это было - где-то,

Далеко от Сены:

Солнце пахло - летом,

Ветерок - сиренью.

Под апрельским небом

Было на параде,

На плацу учебном

В Елисаветграде.

Светлых шашек гребень

Лошади, знамена:

Слушали молебен -

Оба эскадрона...

Отзвучали гимны

Отзвенел парад -

И не стало имени:

Елисаветград.

На песке - сердечки:

Коннные следы...

И уходят в вечность

Конские ряды.

Ясно и дождливо...

Будет - как всегда,

А христолюбивых,

Воинств - никогда!

1 – 105 років від дня народження (с. Фурманівка Єлисаветградського

повіту) Григорія Даниловича Вовченка (1906-1984), хіміка.

У 1930 закінчив хімічний факультет Одеського

інституту народної освіти. До 1948 був директором

Московського інституту тонкої хімічної технології. У

1948 прийняв пропозицію ректора Московського

державного університету академіка Несмеянова зайняти

посаду першого проректора МДУ ім. М.В.Ломоносова. Доктор хімічних

наук, професор, працював проректором 16 років (до 1964). На кафедрі

загальної хімії організував лабораторію механізму каталітичних процесів, підготував 45 кандидатів і двох докторів хімічних наук. Опублікував понад

450 наукових робіт, один з авторів навчальних посібників „Общая химия” та

„Практикум по общей химии”.

2 – 30 років від дня народження ( м. Кіровоград) Ігоря Миколайовича

Бажана, спортсмена (футболіста). Воротар: зріст 188 см, вага 89 кг. Грав за команди: „Зірка” Кіровоград (1997-2003),

„Таврія” Сімферополь” (2003-2006), „Арсенал” Київ (2006-

2007), „Кривбас” Кривий Ріг (2007-2008). Зіграв один матч

за молодіжну збірну України (2002-2003). З 2008 виступає за харківський

„Металіст”.

3 – 55 років від дня народження ( м. Одеса) Павла Миколайовича Рудякова,

філолога. Син викладачів КДПІ ім. О.С. Пушкіна (з 1973 по

1988)

М.О.Рудякова

і

Ж.П.Соколовської.

Директор

інформаційно-аналітичного

центру

„Перспектива”

при

Благодійному фонді „Меридіан”. У 1999-2005 працював

завідувачем відділу Європи та європейської інтеграції спочатку

в Інституті світової економіки і міжнародних відносин НАН України, потім – у

Національному інституті стратегічних досліджень. Фахівець з проблем

зовнішньої політики, європейської інтеграції, регіонального співробітництва та

балканістики. Президент товариства „Україна-Сербія”. Доктор філологічних наук.

З 2006 − професор кафедри слов’янської філології Національного університету

ім. Т.Г.Шевченка, директор школи україністики при ньому. Автор 5 монографій:

„История как роман. Андрич, Селимович, Крлежа, Црнянський.” (1993); „В

службу и вечное подданство...” Сербские поселения Новая Сербия и

Славяносербия на украинских землях (1751-1764)” (2001), яку він присвятив

світлій памяті батька, та ін.

4 – 150 років від дня народження Миколи Леонтійовича Лятошинського

(1861-1919), педагога, історика. Закінчив історико-філологічний факультет

Київського університету. П’ять років служив у Немирівській гімназії, потім

повернувся у рідне місто і до 1896 викладав історію у Житомирській гімназії.

Згодом перебрався до Києва і до 1906 викладав у Першій гімназії. У 1908-1910 –

одночасно директор Златопільських чоловічої гімназії та жіночої прогімназії.

Захоплювався музикою, мав гарний голос, знав багато народних пісень. Вважав

обов’язковим прилучати дітей та юнацтво до музичної культури. Організував у

Златопільській гімназії учнівський хор, що виконував твори російської та

західноєвропейської класики; українські, російські та польські народні пісні. У

1909 пожертвував 1300 рублів на заснування іменних стипендій. Через те, що

перший же стипендіат виявився причетним до нелегального гуртка

гімназистів, змушений був залишити посаду. Повернувся у Житомир, де

працював директором комерційного училища до 1919.

4 – 85 років від дня народження (Красноярський край) Василя Григоровича

Кир’янова,

художника-монументаліста

і

педагога. Учасник ВВВ. З 1948 по 1956 жив і

працював у Кіровограді. Один із засновників

Кіровоградських

художньо-виробничих

майстерень Художнього фонду УРСР, брав

участь в обласних та республіканських

виставках. Тут одружився, народилися два

сини (Володимир Кир’янов став відомим художником). У 1961 закінчив

живописний факультет Ленінградського інституту живопису, скульптури та

архітектури ім. І.Ю.Рєпіна Академії мистецтв СРСР по класу монументального

живопису (майстерня професора Мильникова А.А.). Отримав направлення на

роботу в худфонд Новосибірського відділення Спілки художників СРСР.

Учасник зональних, республіканських та всесоюзних виставок. Виконав багато

монументально-декоративних робіт: розписи, мозаїки, вітражі, рельєфи (зокрема

багатофігурне мозаїчне панно з 5-ти та 8-ми метровими фігурами на фасадах

вестибюлю і конференцзалу інституту Клінічної та Експериментальної медицини

на площі 610 кв.м.). З 1991 - професор кафедри живопису Новосибірського

інституту мистецтв. Почесний працівник Вищої професійної освіти РФ.

4 – 45 років від дня народження (м. Кривий Ріг) Володимира Геннадійовича

Товкайла, живописця. У 1986 закінчив Дніпропетровське

художнє училище. Живе і працює у Світловодську. Виставкову

діяльність почав у 1985. У 1996 його твори експонувались на

виставці сучасного українського мистецтва в Іспанії.

Персональні виставки влаштовувалися у Києві (1995, 1997, 1998, 1999, 2000).

Твори зберігаються у колекції Міністерства культури України та приватних

збірках Німеччини, США, Іспанії. Член Національної Спілки художників України.

5 – 90 років від дня народження (с.Олександрівка на Херсонщині) Марини

Федотівни Захаренко (за чоловіком Корнійчук), актриси, педагога. З 1935 родина мешкала у Малій Висці на

Кіровоградщині, дівчина закінчила Маловисківську СШ №3.

З 1939 по 1941 навчалася у Київському театральному училищі.

До 1943 перебувала на фронті. Після тяжкого поранення і

лікування продовжила навчання у театральному інституті.

Працювала у Київському театрі ім. Івана Франка. У 1964

вийшла заміж за драматурга О.Є.Корнійчука. Викладала у

Київській консерваторії. Мати (від першого шлюбу) відомого кінорежисера

Володимира Бортка („Собаче серце”, „Ідіот”, „Майстер і Маргарита”, „Тарас

Бульба”), мешкає з ним у Санкт-Петербурзі. Автор книги спогадів „І в пам’яті, і в

серці”.

5 – 80 років від дня народження (с. Шилівка на Полтавщині) Григора

Михайловича Тютюнника (1931-1980), письменника. У

1946 вступив до ремісничого училища, працював слюсарем

на заводі ім. Малишева у Харкові. У 1962 закінчив

філологічний

факультет

Харківського

університету,

учителював на Луганщині. Виступив в українській

літературі як блискучий новеліст: збірки „Деревій” (1969),

„Батьківські пороги” (1972), „Крайнебо” (1975), „Коріння”

(1976). Автор повістей „День мій суботній”, „Житіє Артема Безвіконного”; творів

для дітей „Ласочка” (1970), „Лісова сторожка” (1971), „Степова казка” (1973),

„Климко”(1976), „Вогник далеко в степу” (1979). Лауреат Державної премії УРСР

ім. Т. Г. Шевченка. У повісті „Облога” змальовані події, що відбувалися на

Кіровоградщині (Знам’янка, Трепівка ) під час Великої Вітчизняної війни.

5 − 50 років від дня народження (с. Дмитрівка Знамянського району) Миколи

Вікторовича Власенка (1961-2004), техніка, педагога. Після закінчення у 1974

КІСМу працював в інституті заступником декана факультету будівельних і

шляхових машин (1977-1991), завідувачем кафедри цього факультету (1991-

1994), проректором з навчально-виховної роботи КІСМу (1994-2000). Кандидат

технічних наук (1997), професор. Автор 110 наукових праць, серед яких

монографії, 18 підручників та навчальних посібників; 10 наукових розробок

впроваджено у виробництво. Заслужений працівник освіти України (1993).

6 – 155 років від дня народження (с. Іванівка Долинського району) Миколи

Львовича Давидова (1856-1930), засновника дендропарку

„Веселі Боковеньки” поблизу м. Долинської. Закінчив Одеську

гімназію та Московський університет (1880). Був гласним

Олександрійського повітового земського зібрання, мировим

суддею у містечку Братолюбівці. Подорожуючи у студентські

роки країнами Західної Європи, захопився садово-парковим

мистецтвом

та

архітектурою.

За

проектом

художника-пейзажиста

І. В. Владиславського-Падалки заклав свій парк у 1893. З 1923 – завідуючий

Деревознавчою станцією Всеукраїнського управління лісами на базі

дендропарку „Веселі Боковеньки”. З 1928 – інструктор лісів Українського

науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації.. Про

життя та діяльність дендролога розповідає книга „Господні зерна” письменника

Григорія Гусейнова.

8 – 75 років від дня народження (с. Густий Гай, нині у складі с. Созонівки

Кіровоградського району) Віктора Івановича Баєнка (1931-2009), актора, режисера. Закінчив акторський (1958) та режисерський (1975) факультети

Київського інституту театрального мистецтва. У 1962-1972 працював в

українських

музично-драматичних

театрах

Одеси,

Дніпропетровська,

Сімферополя. З 1972 і до кінця життя − у Дніпропетровському російському

драматичному театрі ім. М. Горького. Кращі ролі: Іван („Дай серцю волю, заведе

в неволю” М. Кропивницького), Мирон („Зачарований вітряк” М. Стельмаха), Нерон („Театр часів Нерона і Сенеки” Е. Радзінського), Андрій („Характери” за В.

Шукшиним”) та ін. Народний артист УРСР (1987).

8 – 75 років від дня народження (с. Коробчино Новомиргородського району)

Бориса Дмитровича Кальницького, ученого-зоотехніка.

У 1963 закінчив Великолукський сільськогосподарський

інститут. Доктор біологічних наук (1976), професор (1983),

академік Російської академії сільськогосподарських наук

(1995).

Фахівець

у

галузі

фізіології

харчування

сільськогосподарських тварин. Працював директором

Стругокрасненської державної станції з племінної роботи у

Псковській області (1963–1966). З 1987 – директор і одночасно завідувач

лабораторії білково-амінокислотного харчування сільськогосподарських тварин

Всеросійського НДІ фізіології, біохімії та харчування сільськогосподарських

тварин. Заслужений діяч науки Російської Федерації (1997). Лауреат премії Уряду

Російської Федерації в галузі науки і техніки (2003). Нагороджений золотою

медаллю

ім. акад. М.Ф. Іванова

(2002),

срібною

медаллю

ім. акад. В.І. Вернадського

(2000).

Член

регіональної

ради

Фонду

фундаментальних досліджень РФ. Автор близько 300 наукових праць, 23 книг і

брошур. Низка праць публікувалась за кордоном. Має 5 авторських свідоцтв і

патентів на винаходи.

8 – 55 років від дня народження (м. Кіровоград) Алли Растригіної, музиканта, педагога. Закінчила СШ № 6. З 1973 по 1977 - студентка

музично-педагогічного

факультету

Кіровоградського

державного педагогічного інституту ім. О. С. Пушкіна.

Трудову діяльність на музично-педагогічному факультеті

починала як хормейстер. Створила і протягом багатьох років

керувала дитячим хоровим колективом “Іскорка” на базі

міського Палацу піонерів, багаторазового переможця обласних

конкурсів дитячого хорового мистецтва та дипломанта Міжнародного фестивалю

хорового мистецтва, який щорічно проводився в республіках Прибалтики (1980-1985). З 2001− завідувач кафедри вокально-хорових дисциплін та методики

музичного виховання КДПУ ім. В. К. Винниченка, доктор педагогічних наук

(2004), професор. Автор монографії “Педагогіка свободи: методологічні та

соціально-педагогічні основи” (2002), понад 80 публікацій з проблем педагогіки

свободи та модернізації освіти України.

10 – 190 років від дня народження Миколи Олексійовича Некрасова (1821-1878), поета. Автор поем „Кому на Руси жить хорошо”,

„Железная дорога”, „Русские женщины” та ін. Тривалий час

серед дослідників творчості письменника триває дискусія про

місце його народження. Деякі науковці Інституту російської

літератури, опираючись на документи про хрещення,

стверджують, що це сталося не у Немирові Вінницької

області, а у с. Синьки Ульяновського району.

10 – 65 років від дня народження (смт Голованівськ) Леоніда Ізраїловича

Шмаєвича, фахівця у галузі цивільної авації, благодійника.

Закінчив Кіровоградську школу вищої льотної підготовки

(1970), Кіровоградський інститут сільськогосподарського

машинобудування (1981). З 1971 по 1993 працював

штурманом у Кіровоградському льотно-штурманському

училищі, помічником з комерційної діяльності та міжнародних зв’язків

Кіровоградського вищого льотного училища цивільної авіації. З 1993 −

генеральний директор міжнародної акціонерної авіакомпанії „Урга”, яку

перетворив в одне з провідних авіапідприємств України, в офіційного

перевізника ООН. Підготував близько 1000 висококласних фахівців цивільної

авіації, які працюють у 26 країнах світу. „Урга” відзначена золотою нагородою

Міжнародного саміту з якості у Нью-Йорку (2002), дипломом Міжнародного

відкритого рейтингу популярності та якості товарів і послуг „Золота фортуна”; їй

присвоєно почесне звання „Золота торгова марка” (2003). „Урга” щороку витрачає

до 200 тисяч грн. на меценатство. Її керівник – попечитель Кіровоградського

театру ім. М.Л.Кропивницького; допомагає також обласній філармонії, школам, лікарням, бібліотекам, творчим особистостям. Академік Міжнародної академії

проблем людини в авіації і космонавтиці (1996).

12 – 95 років від дня народження (м.Черкаси) Юрія Володимировича

Осмоловського (1916- 1990 в Олександрії), лікаря. У 1940

закінчив Київський медичний інститут. Учасник ВВВ. У

1941 потрапив у полон, перебував у концтаборі, звідки втік.

У 1942-1943 працював головним лікарем Златопільської

лікарні, потім перебував у партизанському загоні. У 1944-1945 – у військових частинах 2-го Українського фронту.

Кавалер ордена Леніна. Після ВВВ – головний лікар

Новоархангельської районної лікарні (до 1950). З грудня

1950 по серпень 1988 головний лікар Олександрійської лікарні №1. Заслужений

лікар УРСР (1968). 6.02.1991 на головному фасаді центральної лікарні м.

Олександрії відкрито меморіальну дошку на честь Ю.В.Осмоловського.

Почесний громадянин м. Олександрії.

12 – 125 років від дня народження (с. Макарів Яр Луганської області) Олександра Яковича Пархоменка (1886-1921), військового

діяча часів громадянської війни. У 1920 – начальник 14-ї

кавалерійської дивізії Першої Кінної Армії, встановлював

радянську владу на території Єлисаветградського та

Олександрійського повітів, брав найактивнішу участь у

ліквідації антирадянських заколотів М. Григор’єва і Н.

Махна. Часто бував у Єлисаветграді, Олександрії,

Аджамці (місце дислокації його кавдивізії). 14.10.1920 зустрічав з М.

Будьонним, К. Ворошиловим, В. Примаковим у Знам’янці агітпоїзд „Жовтнева

революція” з Всеросійським старостою М. Калініним . Загинув у бою з

махновцями. Нагороджений двома орденами Червоного Прапора. Похований у

Луганську.

12 – 70 років від дня народження (с. Єлизаветградківка Олександрівського

району) Бориса Семеновича Хижняка (1941-2008), журналіста, письменника. У 1967 закінчив

факультет журналістики Львівського університету

ім. І. Я. Франка. У 1980 – ВПШ при ЦК КПУ.

Працював першим секретарем Тернопільського МК ЛКСМУ (1969-1972), начальником Тернопільського обласного агентства „Союздрук” (1972-1978), журналістом тернопільської газети „Вільне життя” (1980-1984), у партійних

органах (1984-1987). З 1987 – начальник управління у справах преси та інформації

Тернопільського облвиконкому, потім облдержадміністрації. Шеф-редактор

журналу „Тернопіль”, газети „Русалка Дністрова”. Голова Всеукраїнської

літературно-мистецької та громадсько-політичної премії ім. братів Богдана і

Левка Лепких. Член Національної спілки письменників України. Автор збірки

публіцистики «Прости, Україно» (1995), повістей «Перекотиполе» (1998),

«Кукіль» (2000), «Марафон над Дністром» (2001), гостросюжетного роману

«Зрада» (2003), дилогії «Подільська притча», роману «Слобідка» (2005). Остання

прижиттєва книжка оповідань етюдів, новел і спогадів «Путівець» (2008).

12 – 65 років від дня народження (м. Київ) Клари Борисівни Новикової

(справжнє прізвище Герцер), артистки естради. У 1968

закінчила Київську студію естрадно-циркового мистецтва .

За направленням працювала у Кіровоградській обласній

філармонії. У 1974 – лауреат 5-го Всесоюзного конкурсу

артистів естради. У Москонцерті грала у спектаклях: „От

Сокольников до парка на метро”, „Это было вчера”,

„Круглая луна”, „Он, она и вместе с тем” та ін. З 1992

працювала у Московському театрі мініатюр під керівництвом М. Жванецького з

програмою „Клара Новикова в кругу друзей”. Лауреат премії „Золотий Остап”

Міжнародного фестивалю гумору та сатири у Петербурзі (1992). Заслужена

артистка Російської Федерації (1993). Народна артистка Росії (1997). Автор книги

„Моя жизнь”. Неодноразово гастролювала у Кіровограді.

13 – 100 років від дня народження (м. Радомишль Житомирської області) Наума

Ноєвича

Добріна

(1911-2002),

журналіста,

письменника. Закінчив Київську профшколу

(1929) та Московський інститут журналістики

(1937). Учасник ВВВ; працював з М. Бажаном, А.

Малишком та іншими відомими письменниками у

фронтовій газеті. З 1954 – у редакції газети

„Кіровоградська правда”. Автор книг нарисів та публіцистики: „Сингаївка”

(1938), „Шахта „Никанор” (1951), „Трудові світанки” (1972); „Усміхніться, люди

добрі” (1994); збірки лірики та гумору „Сповідь правнукові” (2001) та ін.

13 – 95 років від дня народження (с. Табурище, тепер у складі м.

Світловодська) Андрія Калиновича Цимбала (1916-2006),

військового діяча. У лавах Червоної Армії – з 1938, служив у

прикордонних військах на західному кордоні СРСР, командир

роти. Потрапивши в оточення, у вересні 1941 приєднався до

партизанського загону С. А. Ковпака. Був командиром

оперативної групи, командиром окремої роти. Брав участь у 97 бойових

операціях, у зруйнуванні 4 залізничних мостів. Під час Львівсько-Варшавського

рейду його батальйон знищив понад тисячу гітлерівців. Герой Радянського Союзу

(1945). Після ВВВ жив у Світловодську, працював у Крилівському лісництві.

Влада Польщі вручила йому найвищу нагороду своєї країни – Золотий Хрест.

Почесний громадянин м. Світловодська.

13 – 75 років від дня народження (с. Новоолександрівка Томської області) Михайла Аркадійовича Зіновіка, хіміка. У 1963 закінчив

Уральський політехнічний інститут. Доктор хімічних наук

(1985). З 1990 живе і працює в Кіровограді: завідувач

кафедри хімії та основ екології Кіровоградського

національного технічного університету. З 2004 -

завідувач кафедри екології та охорони навколишнього

середовища КНТУ. Автор 190 робіт, 38 винаходів. Розробив

і впровадив у виробництво багато нових матеріалів і

технологій для запам’ятовуючих і перемикаючих пристроїв, дискових магнітних

накопичувачів, магнітних голівок звукозапису і радіопоглинаючих матеріалів для

космічної та військової техніки.

15 – 70 років від дня народження (м. Знам’янка) Ганни Сидорівни Бєльської,

музиканта, педагога. У 1960 закінчила Олександрійське культурно-освітнє

училище, у 1965 – Кіровоградське музичне училище (хорове диригування), у 1973

– КДПІ ім. О. С. Пушкіна (вчитель музики та співів). З 1965 працює у м.

Долинській, де домоглась створення і відкриття дитячої музичної школи (з

1999 районної школи мистецтв), незмінно керує нею понад 40 років. З 1978

керувала народною чоловічою капелою, яка протягом 20 років неодноразово

ставала дипломантом і лауреатом конкурсів та фестивалів. У 1988 створила хор

працівників культури, який у 1999 став лауреатом Всеукраїнського огляду

народної творчості і отримав звання народного. Родине тріо Бєльських (вона, чоловік та син) у 2000 та 2003 ставало дипломантом Міжнародного фестивалю

родинної творчості „Мелодія двох сердець”. Заслужений працівник культури

України (2009).

17 – 155 років від дня народження (на Херсонщині) Данила Яковича

Крижанівського

(1856-1894),

педагога

і

композитора.

Знання у галузі музики й співу отримав у Єлисаветградському духовному

училищі та Одеській духовній семінарії (1872-1878). У 1882 закінчив історико-

філологічний факультет Новоросійського університету. Працював викладачем

російської мови і латини в гімназії, у 1889-1894 – в канцелярії попечителя

Одеського навчального округу. Деякий час жив і працював на

Єлисаветградщині. Автор вокальних і хорових творів, зокрема оди для хору і

фортепіано „ Пам’ятник” на текст О. С. Пушкіна, пісні „Чи у полі, чи у борі”

(слова невідомого автора) та пісні „Реве та стогне Дніпр широкий” (1886) на

текст

з

поеми

Т. Шевченка

„Причинна”,

яку

присвятив

М. Л. Кропивницькому. Пісня набула величезної популярності, стала по-

справжньому народною.

19 – 115 років від дня народження Дмитра Аркадійовича Шмідта (справжнє

прізвище Гутман Давид Аронович) (1896-1937), військового

діяча. Учасник Першої світової війни. Повний Георгіївський

кавалер. Легендарний герой громадянської війни, нагороджений

двома орденами Червоного Прапора. Воював у складі Червоного

козацтва. Після закінчення військової академії з 1924 по 1925 –

начальник 5-ї Єлисаветградської кавалерійської школи. Згодом

командував бригадою та дивізією. Йому присвятив свою знамениту поему „Дума

про Опанаса” Едуард Багрицький, а письменник Ісаак Бабель одне з кращих

оповідань „Конармии” – „Жизнеописание Павлюченки Матвея Родионовича”.

Репресований і розстріляний за те, що був троцькістом.

.19 – 100 років від дня народження (с. Красносілля Олександрівського району) Степана Олексійовича Німенка, військового діяча. У 1930 –

курсант Об’єднаної військової школи імені ЦВК, у 1935

закінчує Борисоглєбську військову школу льотчиків. Воював на

Ленінградському, Брянському та 2-му Прибалтійському фронтах

як комеск, заступник командира авіаполку. Лише протягом року

його полк здійснив 1500 бойових вильотів. Герой Радянського

Союзу (1945). У 1948-1956 – начальник Красноярського і Тамбовського

аероклубів.

20 – 135 років від дня народження (м. Єлисаветград) Миколи Павловича

Леонтовича (1876-1940), юриста, іхтіолога. Батьки –

власники села Леонтовичево Новоукраїнського району:

Микола Парменович був мировим суддею, мати Марія

Миколаївна - викладачкою музики. Закінчив Імператорське

Вище юридичне училище у Санкт-Петербурзі, потім навчався

на природничому факультеті Одеського університету. З 1901

жив у Миколаєві. У 1909-1917 – міський голова м. Миколаєва. У 1901 в своєму

будинку на розі вулиць Адміралтейської і Московської відкрив для всіх бажаючих

(один з перших в Україні) домашній акваріум-зоосад, з якого народився

Миколаївський міський зоопарк. Колекція налічувала близько 50 видів риб та

земноводних (понад 1000 екземплярів). Акваріум був обладнаний за останнім

словом техніки: мав електричні компресори та підігравачі. Подібних колекцій у

Європі було не більше семи. У 1918 заклад націоналізували, Леонтовича вигнали

з будинку, проте згодом призначили директором його ж закладу („Державного

акваріуму”). У 1937 заарештували за те, що „розповсюджував чутки й оббріхував

радянський лад”. Помер у Тамбовській в’язниці. Реабілітований у 1957. Нині

створено музей історії Миколаївського зоопарку, в якому почесне місце відведено

його фундатору.

20 – 105 років від дня народження (с. Кам’янське, тепер м. Дніпродзержинськ

Дніпропетровської області) Гната Трохимовича Новикова

(1906-1993), державного і партійного діяча СРСР. Після

закінчення у 1932 Дніпродзержинського металургійного

інституту працював головним енергетиком на заводі у

Комунарську,

головним

механіком

Чимкентського

свинцевого заводу, директором заводу в Саратові. У 1941-

1943 – секретар Саратовського обкому партії. У 1943-1950 –

начальник Головного управління Наркомату, потім

Міністерства електростанцій СРСР. У 1950-1954 – заступник начальника

будівництва Горьковської ГЕС. З 1954 по 1958 − начальник управління

будівництва Кременчуцької ГЕС на території сучасної Кіровоградської

області (Світловодський район). Після 1958 працював міністром будівництва

електростанцій СРСР, міністром енергетики і електрифікації СРСР, заступником

Голови Ради міністрів СРСР і головою Держбуду СРСР. Був головою оргкомітету

з проведення московської Олімпіади у 1980. Його називають „людиною, яка

побудувала СРСР”. Герой Соціалістичної Праці (1961) за особистий внесок у

спорудження Кременчуцької ГЕС.

21 – 150 років від дня народження (с. Перешори Ананьївського повіту на

Одещині) Євгена Харлампійовича Чикаленка (1861-1929),

громадського і культурного діяча, мецената. Закінчив

Єлисаветградське земське реальне училище (1881), учасник

народницького гуртка Громада О. І. Михалевича. Навчався

вільнослухачем на природничому факультеті Харківського

університету. Вкладав кошти у видання перших українських

газет та журналів „Громадська думка” (1906), „Рада” (1906-

1914) та ін. Фінансував діяльність Наукового Товариства імені Тараса Шевченка

(НТШ) у Львові, матеріально підтримував українських письменників. Автор

афоризму: „Любити Україну треба не тільки до глибини душі, а й до глибини

кишені”. Після поразки УНР емігрував до Чехословаччини. У 1927-1929

працював головою термінологічної комісії Української Господарської Академії у

Подєбрадах. Написав три томи „Спогадів” , „Щоденник” (1907-1917) та інші

твори. Ліга українських меценатів після здобуття Україною незалежності

заснувала премію ім. Є.Х.Чикаленка.

21 – 90 років від дня народження (с. Грушка Ульяновського району) Миколи

Трохимовича Равлюка (1921-2000), літературознавця, публіциста, перекладача.

Був на комсомольській та профспілковій роботі на Далекому Сході. Під час

лижного походу на Амурі важко обморозився, втратив кисті рук і стопи ніг. У

1947 закінчив Київський педагогічний інститут. Працював у видавництві

„Радянська школа”. З 1955 по 1961 – завідувач редакції критики та

літературознавства Держлітвидаву України. Автор книг: „Народ у творчості

Олеся Гончара” (1960), „Шевченко і сучасність” (1964) та ін. З російської

перекладав твори О. Серафимовича, Є. Тарле, Ю. Нагібіна та ін.

22 – 95 років від дня народження (Небелівка Новоархангельського району

Павла Савовича Гришка (1916-1944), військового діяча.

У 1938 закінчив Гайсинське піхотне училище. Брав участь у

визволенні Західної України (1939), радянсько-фінській війні

(1940) та ВВВ. Відзначився на підступах до Будапешта: особисто

знищив 2 ворожі танки і близько 20 гітлерівців. Загинув у бою.

Герой Радянського Союзу (1945, посмертно).

22 – 50 років від дня народження ( м. Світловодськ) Юрія Івановича

Маленченка, астронавта. Закінчив Павлівську середню школу

із золотою медаллю (1978). Того ж року вступив до

Харківського інституту радіоелектроніки, після першого курсу

продовжив навчання у Харківському вищому військовому

авіаційному училищі льотчиків. З 1983 служив у

винищувальній авіації Одеського військового округу. У 1986

зарахований у Центр підготовки космонавтів ім. Ю. Гагаріна. Перший космічний

політ тривалістю півроку здійснив у 1994 командиром корабля „Союз ТМ-19” та

орбітального комплексу „Мир”. Другий – у 2000 у складі російсько-

американського екіпажу на багаторазовому кораблі „Атлантіс” (STS-106). Третій

– 25.04.2002 у складі сьомої експедиції до Міжнародної космічної станції

тривалістю 186 діб. У 2003 здійснив четвертий політ на борту Міжнародної

космічної станції, під час якого 10 серпня одружився. Це перше в історії людства

небесно-земне весілля (наречена − американка російського походження Катерина

Дмитрієва − під час церемонії перебувала у Х’юстоні, штат Техас). На рахунку

Маленченка – три виходи у відкритий космос загальною тривалістю 18 годин.

Герой Російської Федерації. Герой Казахстану. Полковник повітряно-космічних

сил Росії. Почесний громадянин м. Світловодська (2004).

24 – 90 років від дня народження (с. Новий Стародуб Петрівського району)

Дмитра Микитовича Стояновського, лікаря. До початку ВВВ навчався в

Олександрійській медичній школі. Учасник ВВВ. Після важкої контузії півроку

лежав у госпіталі, заново вчився розмовляти і ходити. На військовому

санітарному потязі у 1945 потрапив до Китаю, де за два роки перебування

оволодів

найстарішими

методиками

китайської

народної

медицини:

голковколюванням та припіканням. Потім навчався в Ленінградській військово-

медичній академії, служив у Гатчині Ленінградської області та Казахстані.

Кандидат медичних наук. Визнаний фахівець східної та народної медицини.

Автор книг: «Иглоукалывание и прижигание» 1977), «Рефлексотерапия»,

«Знахарство и народная медицина», «Энциклопедия народной медицины»,

«Иглорефлексотерапия», «Краткий гомеопатический справочник», «Медицинская

пиявка и кровопускание» та ін. Жив і працював в Одесі. Відповідальний

працівник Інституту міжнародних проблем. Заслужений лікар України. Почесний

член Міжнародного конгресу зі східної та народної медицини.

25 (6.01.1806) – 205 років від дня народження Марії Миколаївни Раєвської

(Волконської) (1806-1863), дочки генерала М. М. Раєвського, правнучки М. В. Ломоносова. Її вродою захоплювався

О. С. Пушкін. У 1827 з с. Бовтишки Олександрівського

району, де жила з батьками, добровільно поїхала за

засудженим на каторгу чоловіком С. Г. Волконським у

Забайкалля. Одна з головних героїнь поеми М. О. Некрасова

„Русские женщины”. Написала спогади „Записки”, видані у 1904.

27 – 85 років від дня народження (м. Новоукраїнка) Володимира Андрійовича

Дементьєва, художника кіно. Навчався на художньому факультеті ВДІКу (1956-1962) у Б. В. Дубровського-Ешке і Ю.І. Піменова. Живе і працює в Мінську з

1962. На кіностудії „Бєларусьфільм” оформив 35 кінострічок: „Через кладбище”

(1964, диплом Спілки працівників кінематографії СРСР за кращу роботу

художника), „Саша-Сашенька” (1967), „Я, Франциск Скорина” (1970),

„Культпоход в театр” (1982). „Отцы и дети” (1983), „Знак беды” (1986), „Белые

одежды” (1991), „В августе 44-го” (2001) та ін. Ілюстрував книги письменника

В.В.Бикова для білоруських видавництв: „Одна ніч” (1965), „Фронтові

сторінки”(1966) та ін. Заслужений діяч мистецтв БРСР (1979).

27 – 70 років від дня народження (м. Красногвардійськ Бєлгородської області) Валентини Павлівни Паюхіної (1941-2009), співачки, педагога. Після закінчення у 1967 концертно-вокального

відділення

Харківської

державної

консерваторії

за

спеціальністю “оперно-камерна співачка, викладач” пов’язує

свою долю із степовою Кіровоградщиною. З 1967 по 1976

викладала у Кіровоградському музичному училищі. Тривалий

час поєднувала педагогічну діяльність з творчо-виконавською.

Ніжний, сріблястий тембр її голосу (лірико-колоратурне сопрано) лунав на

святкових концертах у Кіровограді та Київському палаці “Україна”. Заслужена

артистка України (1973). З 1976 працює у КДПІ ім. О. С. Пушкіна. Тривалий час

виступала солісткою-вокалісткою камерного оркестру Кіровоградської

філармонії, яким керував Юрій Хілобоков. З великим успіхом проходили її

гастролі не тільки в Україні, Росії, а й за кордоном: Бельгія (1977), Греція (1974), Кіпр (1974), Франція (1977), Югославія (1975), Єгипет (1979), Мексика (1982).

Підготувала багато учнів, які досконалою виконавською діяльністю збагачують

українську вокальну школу.

28 – 115 років від дня народження (с. Піщаний Брід Добровеличківського

району) Агафії (Галини) Андріївни Кузьменко (1896-1978), громадської діячки, учительки, дружини Нестора Махна. У 1910

закінчила шість класів Могилів-Подільської жіночої гімназії;

вступила до Добровеличківської учительської семінарії, яку

1916 закінчила із золотою медаллю. За розподілом Херсонської

земської управи отримала направлення у Гуляй-Пільську

двокласну школу, де працювала у 1916-1917. У 1917 вступила до Київського

університету Св. Володимира. У 1918-1919 викладала українську мову, фізику та

природознавство у чоловічій та жіночій гімназіях Гуляй-Поля. Тут у 1919

познайомилась з Н. Махном. Весілля відбулося влітку 1919 у селі Піщаний Брід.

Вела щоденник з 19.02. по 28.03.1920, опублікований у книзі С. М. Сєманова

„Махно. Подлинная история” (2001). Історик Валерій Волковинський

відзначає: „Г.А.Кузьменко відіграла важливу роль у житті Махна і багато в

чому вплинула на розвиток махновського руху”. З 1921 разом з чоловіком в

еміграції: Польща, Франція, Німеччина. 1922 у подружжя народилась дочка

Олена. З 1945 по 1954 – у радянських концтаборах. Історії кохання легендарного

„батька” та його дружини присвячена книга В. Яланського і Л. Верьовки „Нестор

і Галина. Розповідають фотокартки” (1999). У с. Піщаний Брід на будівлі

колишньої земської школи, в якій нині розміщується аграрний професійний

ліцей, встановлено меморіальну дошку (автор Сергій Красовський) на честь

Г. А. Кузьменко.

31 – 85 років від дня народження (с. Розсохуватка Маловисківського району)

Леоніда Яковича Безпалого, поета. Навчався у

Харківському театральному інституті, який не закінчив,

оскільки у січні 1948 був репресований за „український

націоналізм”. Сім років відбував покарання у таборах.

Згодом вивчився на зоотехніка. З 1959 жив і працював у с.

Крупському Кіровоградського району, нині мешкає у

Кіровограді. Перша збірка поезій „На відстані сльози”

надрукована у 1993. Багато віршів опубліковано у місцевих періодичних

виданнях. Автор поетичних збірок: "На відстані сльози", "Батьківський поріг",

"Світоносна світлиця", "Казки степового краю", "Перевесло". Лауреат обласної

літературної премії ім. Є. Ф. Маланюка (2007) за збірку поезій „Іти й не падать...”

(2005).

1.12.1991 (20 років тому). – 93,9% виборців Кіровоградської області, які взяли

участь у голосуванні, підтвердили Акт проголошення незалежності України. За

кандидата в президенти України Леоніда Кравчука віддали свої голоси 61,59%

виборців.

8.1921 (90 років тому). – З метою залякування населення, яке відмовлялось

платити продподаток, радянська влада організувала у Єлисаветградському окрузі

дві окремі сесії ревтрибуналів.

13.1941 (70 років тому). – В окупованому німцями Кіровограді музичне

товариство

місцевої

«Просвіти»

здійснило

постановку

«Вечорниць»

П.І.Ніщинського.

21.1901 (110 років тому). – В Єлисаветграді у Зимовому театрі Кузьмицького в

бенефіс актриси Н.Ф.Скарської (дружини керівника драматичної трупи

П.П.Гайдебурова) відбулася прем’єра спектакля „Ганнеле” за п’єсою Г.Гауптмана

(друга в Росії після постановки у театрі Суворіна в Петербурзі).

31. 1941 (70 років тому). – В окупованому Кіровограді замість газети

«Український голос», яка не влаштовувала німців своїм патріотичним духом, почала виходити газета «Українські вісті».

СТОЛІТТЯ

XVIII

1701 − 310 років тому народився Капніст Василь

Петрович (1701-1757), козацький старшина. Походив з

грецькій родині графа Венеціанської республіки

Капніссіс, який перейшов на службу в Росію. Після

смерті батька 10-річний хлопець виховувався козацьким

сотником Павлюком. У 1720 – наказний сотник. З 1739 –

полковник Миргородського полку. Брав безпосередню

участь у заселенні задніпровських місць (північна

частина Кіровоградщини). У 1740 з його ініціативи козаки Миргородського

полку заснували Новомиргород; відновили спустошені турками с. Цибулеве

(Знам’янський район) та хутір Чутівку. У Цибулевому, яке належало В.

Капністу, знаходився його будинок і похідна канцелярія. До 1751 Цибулеве було

сотенними містечком Миргородського полку. Цибулевською сотнею

командував Давид Звенигородський – один з найактивніших помічників

полковника Капніста. У 1743 Капніст разом з інженер-полковником де

Боскетом заклав фортечні містечка (Криловський, Петроострівський та

Новоархангельський шанці). У 1744 вони склали генеральну карту Задніпров’я.

У 1750 за звинуваченням в антидержавній змові Капніст був заарештований у

Новоархангельську. Через декілька місяців його виправдали з наданням чину

бригадира. Козаки Миргородського полку Іван Лелека, Василь Звенигородський,

Йосип та Роман Солошичі, В. Кошовенко, С. Сич заснували на території

Єлисаветградщини села Лелеківку, Стецівку, Макариху, Христофорівку,

Грузьке, Плетений Ташлик. Син В. П. Капніста - Василь Васильович Капніст -

видатний російський поет і драматург, українофіл (на знімку).

1731 − 280 років тому народився Пишчевич Симеон Степанович (1731-1785),

сербський переселенець, військовий діяч, мемуарист. Один з колонізаторів Нової

Сербії на території Єлисаветградщини (1752-1764). Спочатку служив у полку

Шевича у Слов’яносербії, потім перейшов до правителя Нової Сербії І.

Хорвата. Служив офіцером у Новомиргороді, був одружений на племінниці

Хорвата Катерині Дмитрівні. Згодом брав участь у поході проти польських

конфедератів, у російсько-турецькій війні, дослужився до генерал-майора.

Володів зокрема селами Павлівка і Скалева (Світловодський равйон). Автор

надзвичайно цінних спогадів „Известие о жизни и похождениях Симеона

Степановича Пишчевича (1731-1785)”, вперше виданих у Москві (1884). Ці

мемуари використав класик сербської літератури ХХ століття Мілош Црнянський

(1893-1977) при написанні роману „Переселення” (1972).

1741 − 270 років тому народився Гудович Іван Васильович (1741-1820), військовий діяч. У російсько-турецьку війну 1768-1774

відзначився у битвах під Хотином (1769), Ларгою, Кагулом

(1770). Керував взяттям Хаджибея (Одеси, 1789) та Кілії (1790).

У цей період часто бував у фортеці Св. Єлисавети, про що

згадується в „Историческом очерке г. Елисаветграда” О. М.

Пашутіна (1897). Призначений командуючим Кавказькою

лінією, 22.06.1791 штурмом оволодів Анапою. У 1806 командував військами у

Закавказзі – керував підкоренням Бакинського, Шекинського і Дербентського

ханств. Граф (1797), генерал-фельдмаршал (1807). У 1809-1812 – командуючий

військами у Москві. Член Державної Ради Росії, сенатор.

1741 − 270 років тому народився Руцький Ілля Васильович (1741-1796), лікар.

Закінчив Києво-Могилянську академію (1761) та медичну школу при

Петербурзькому генеральному шпиталі (1766). Як військовий лікар брав участь у

російсько-турецькій війні (1768-1774), деякий час тоді жив у Єлисаветграді.

Згодом працював у Петербурзькому генеральному шпиталі та Московській

акушерській школі. Активний учасник боротьби з чумою на півдні Росії,

зокрема в Єлисаветграді (1770, 1783-1784). Тоді єлисавеградців самовіддано

рятували й інші лікарі: Мелес, Струдза, Міцкевич, Маньковський, Гебель,

Зандер, Ундерович, Чернявський. У 1781 при Страсбурзькому університеті

(Франція) захистив докторську дисертацію з проблем чуми.

1746 − 265 років тому народився (м. Москва) Іванов Афанасій (1746-1805),

церковний діяч. У 1774 закінчив Слов’яно-греко-латинську

академію, викладав у ній (1774-1782). 13.05.1777 постригся у

ченці з іменем Афанасій. З 1781 служив проповідником при

академії. У 1782 призначений настоятелем Московського

Пресвятої Богородиці монастиря, а також префектом

Крутицької духовної семінарії. З 1784 – професор Слов’яно-

греко-латинської академії, викладав також богослов’я і

давньоєврейську мову. З 1786 – ректор академії, архімандрит Заіконоспаського

монастиря. У 1788 рукопокладений у єпископа Коломенського і Тульського. З

1799 - єпископ Новоросійський і Дніпровський. До 1804 перебував у

Новомиргороді, який був тоді містом губернського та єпархіального значення.

Жив у казенному будинку генерала Текелії. Кафедральним визначили собор Св.

Миколая, у Новомиргород перевели також духовну семінарію. Портрет

єпископа Афанасія - один з кращих в українському мистецтві ХVІІІ століття

- написав у Новомиргороді “священник селения Девятой роты Диомид

Вишневецкий” у 1800 (зберігається у Дніпропетровському історичному музеї).

1751 − 260 років тому народився (на Полтавщині) Звіряка Остап Федорович

(1751-1829), лікар. Навчався у медичній школі при Петербурзькому сухопутному

шпиталі. У 1773 одержав звання лікаря. Продовжив навчання в університетах

Європи. 1779 захистив докторську дисертацію в Едінбурзі (Шотландія ). З 1794 -

головний лікар Єлисаветградського шпиталю, за поданням О. В. Суворова

призначається директором і викладачем Єлисаветградської медико-

хірургічної школи, де викладав хімію, ботаніку, патологію, терапію. З 1798 -

старший лікар Миколаївського морського шпиталю та медичний інспектор

Чорноморського флоту.

1751 − 260 років тому народився Шарой Павло Никифорович (1751- на поч.

ХIХ ст.), лікар і педагог, чиновник для особливих доручень князя Потьомкіна.

Вихованець Чернігівського колегіуму та Петербурзької госпітальної школи. З

1788 по 1797 керував Єлисаветградським госпіталем та Єлисаветградською

медико-хірургічною школою (ЄМХШ) – першим в Україні вищим навчальним

закладом для підготовки лікарів. Отримував подяки та нагороди за вміле

керівництво та економне використання коштів. Був єдиним лікарем у Російській

імперії, який у ХVIII ст. отримав чин статського радника. У доповідній записці

„О Елисаветградском медико-хирургическом институте” переконливо

доводив, що підготовка лікарів з місцевого населення має ряд переваг і

обходиться державі значно дешевше, ніж їхнє навчання у Петербурзі чи

Москві. За час існування (до 1797) ЄМХШ підготувала понад 250 лікарів.

Кожний 8-й російський медик ХVIII століття здобув освіту в Єлисаветграді.

Однак оскільки Павло I негативно оцінював діяльність Потьомкіна, то

Державна медична колегія 13.06.1797 ліквідувала ЄМХШ. Користувався

великою повагою жителів Єлисаветграда за гуманність та добродійництво.

Виступив ініціатором заснування у місті першої богадільні (1789), розробив її

кошторис, пожертвував 50 руб. асигнаціями. У заяві писав: „Сообразуясь

долгу человеколюбия, Елисаветградскую думу покорнейше прошу для

такових нищих, не имеющих по несчастной своей судьбе никакого покрова и

пропитания, взять меры в построении дома и нужного содержания хотя бы

на 25 человек...”. Богадільню відкрили 4.02.1794. Був власником сіл Шарівки

та Павлівки в Олександрійському районі.

1756 − 255 років тому народився Шостаков (Шостак) Герасим Олексійович

(1756- 1837 на Єлисаветградщині), військовий діяч.

Учасник російсько-турецької війни 1787-1791 та штурму

Праги.

У

званні

полковника

командував

Єлисаветградським гусарським полком в армії Барклая

де Толлі під час Вітчизняної війни 1812. Був його

командиром з 8.03.1810 по 6.05.1814. Брав участь у

Бородинській битві 26.08.1812, у закордонних походах російської армії 1813. За

героїзм у Лейпцизькій битві надано звання генерал-майора, нагороджений

шаблею з діамантами. Полк відзначений 25 Георгіївськими трубами 13.04.1813 з

написом: „За отличие при поражении и изгнании неприятеля из пределов России в

1812 году”. Після відставки мешкав у своєму маєтку с. Шостаківці

Єлисаветградського повіту та у самому Єлисаветграді. Його портрет, як

одного з героїв Вітчизняної війни 1812 року, для Воєнної галереї Зимового палацу

(Ермітаж) виконав англійський художник Д. Доу.

1771 − 240 років тому народився Ламберт Карл Осипович (1771-1843), військовий діяч, граф. Належав до французького

аристократичного роду, службу почав у лавах королівської

гвардії. У розпал революції 1793 емігрував у Росію, був

прийнятий секунд-майором у Кінбурнський драгунський

полк. Згодом командував козачим полком, Стародубським

кірасирським полком. У 1800 залишив російську службу і

навіть повернувся на батьківщину. Коли імператором став Олександр I – знову в

Росії, командував Єлисаветградським (з 22.07.1802 по 19.02.1803) і

Олександрійським гусарськими полками. Відзначився у битвах при Прейсіш-

Ейлау, Фрідланді та ін. У 1809 – генерал-адютант, начальник 5-ї кавалерійської

дивізії. Відзначився у 1812 при Кобрині й Городечному. Перекривши французам

шлях до Мінська, з боєм взяв Борисов. Після важкого поранення два роки

лікувався. У 1814 повернувся у діючу армію. Командував 2-ю гусарською

дивізією, брав участь у взятті Парижа. Генерал від кавалерії. Сенатор.

1776 − 235 років тому народився Лисянський Григорій (1776-1845), лікар.

У 1794 вступив учнем у Єлисаветградський військовий шпиталь, звідки через

два роки випущений підлікарем (фельдшером) у фузилерний полк. Служив

лікарем у полках та військових шпиталях. У 1806 перейшов у цивільне відомство.

З 1821 – інспектор лікарської управи Московської медико-хірургічної академії. У

1831 – інспектор Херсонської лікарської управи. У 1839 призначений старшим

лікарем Херсонської лікарні Громадського Піклування. Автор друкованих праць:

«Наблюдение и врачевание ран, огнестрельными орудиями произведенными»

(1808); «Наблюдение и пользование больных ипохондрией» (1810), «Наблюдение

над привитием оспы нескольким младенцам» (1810) та ін.

1776 − 235 років тому народився (м. Новомиргород) Росинський Кирило

Васильович

(1776-1825),

священик.

Закінчив

Катеринославську духовну семінарію, викладав у ній

російську мову. З 1803 – протоієрей Чорноморського

козачого війська. Сучасники називали його „просвітителем

Кубані”. Відкрив у Краснодарському краї 27 церков, станичні

парафіяльні училища, військову гімназію, духовне училище;

створив військовий хор. Автор підручника для народних шкіл „Краткие правила

российского правописания” (1815). Був дійсним членом Харківського

університету,

членом-кореспондентом

Санкт-Петербурзького

Вільного

товариства шанувальників російської словесності. На свої кошти утримував 12

учнів у Катеринодарському училищі. У 1820 обраний членом Вільного

Економічного товариства, а з 1821 – член-кореспондент Петербурзького

Імператорського людинолюбного товариства.

1781 − 230 років тому народився Вітт Іван Йосипович (1781-1840), військовий і

державний діяч. За походженням – напівгрек, напівполяк.

Син графа Й. Вітта та красуні-грекині Софії, яка стала потім

дружиною графа Ф. Потоцького. На її честь засновано

знаменитий парк в Умані „Софіївка”. В 11 років був

записаний у Кінну гвардію корнетом, з 1800 служив у

Кавалергардському полку. У 1801 – полковник. З 1809 по

1811 перебував волонтером у французькій армії. З 1812 – знову на російській

службі. Формував на Україні козачі полки, якими й командував. Герой

Вітчизняної війни 1812. За участь у війнах з наполеонівською Францією

нагороджений орденами Св. Георгія III ст., Св. Володимира III ст., Св. Анни I ст.

Портрет представлений у Воєнній галереї Зимового Палацу. У 1817 почалась його

діяльність з влаштування військових поселень на півдні Росії, чим він і займався

до кінця життя. Зокрема, формував Бузьку уланську дивізію. За виконання цього

доручення Імператор Олександр I нагородив Вітта орденами Св. Володимира I ст.

та Олександра Невського. З 1821 по 1832 був корпусним командиром 2-го

резервного кавалерійського корпусу і начальником перших 8-ми округів

Новоросійського військового поселення. У цей період часто бував у

Єлисаветграді. Зокрема у лютому 1825 мав зустріч з поетом Адамом

Міцкевичем, що зупинявся у Єлисаветграді по дорозі в Одесу, куди їхав на

заслання. Організував таємний нагляд і стеження за О. С. Пушкіним і

декабристами. Брав участь у війні з турками, придушенні польського повстання.

Нагороджений орденами Св. Георгія II ст. та Білого Орла, отримав звання шефа

українського уланського полку. Був Варшавським військовим губернатором. У

1835 отримав орден Св. Андрія Первозванного, алмази до нього і 300 тисяч рублів

за організацію знаменитих маневрів під Вознесенськом. Генерал від кавалерії

(1829). Був коханцем, потім чоловіком відомої красуні Кароліни Собанської з

1831 по 1837. Разом з нею та А. Міцкевичем здійснив подорож по Криму, оспівану поетом у сонетах. Сучасники писали про Вітта: „Всякого рода

интриги были стихией этого человека”.

XIX

1801 − 210 років тому народився (Волинська губернія) Вегелін Олександр

Іванович (1801-1860), декабрист. Батько – доктор медицини

Йоган-Крістоф Вегелін. Виховувався у кадетському корпусі до

1818. З 1822 – поручик, командир 3-ї роти Литовського

пікінерного батальйону. Член таємного Товариства військових

друзів, організатор виступу Литовського пікінерного батальйону.

Арештований 26.12.1825. Військовим судом позбавлений дворянства, чинів і

засуджений до смертної кари, яку замінено 10-річним засланням на каторжні

роботи до Сибіру. У 1837 дозволено вступити на військову службу рядовим до

Кабардинського єгерського полку. Дослужився до прапорщика. У 1842

звільнений у відставку за станом здоров’я із забороною в’їзду в обидві столиці, під поліцейський нагляд за місцем проживання. З 1843 жив у Полтаві, потім

декілька років мешкав у родичів у Новій Празі Олександрійського повіту.

Останні роки життя провів в Одесі, де завідував мінеральними водами.

1806 − 205 років тому народився Смолін Петро − церковний діяч (архієпископ

Антоній) (1806-1876). У 1832 закінчив Московську духовну академію магістром

теології, того ж року прийняв чернецтво. Викладав у семінаріях. У 1840

призначений ректором Рязанської духовної семінарії, професором богословських

наук і настоятелем Рязаньского Спаського монастиря. З 1858 − ректор в

Орловської семінарії, а через півроку рукопокладений у єпископа Одеського, вікарія Херсонської єпархії. З 1859 по 1862 – єпископ Новомиргородський. З 1862

– архієпископ. Прославився як проповідник-імпровізатор.

1806 − 205 років тому народився (Чернігівська губернія) Родіонов Михайло

Кононович (1806-1874), церковний діяч, протоієрей, педагог. У 1829 закінчив

Чернігівську семінарію, а у 1833 – Київську Духовну академію зі ступенем

кандидата богослов’я. Отримав призначення в Єлисаветград, де три роки

працював наглядачем повітового духовного училища і прийняв священницький

сан. За час перебування в Єлисаветграді заслужив довіру архієпископа

Гавриїла, який надав йому сан протоієрея. У 1836 переведений у Сімферополь

настоятелем Олександрівського собору, в якому прослужив 38 років; фактично

перебував на чолі Таврійського духовенства. У 1860 затверджений кафедральним

протоієреєм. Був членом Духовного правління в Єлисаветграді і Сімферополі, благочинним, цензором проповідей, законоучителем Сімферопольської гімназії

(протягом 25 років). Очолював оргкомітет по збиранню коштів для відкриття у

Таврійській губернії духовної семінарії, цензором „Таврических Епархиальных

Ведомостей” і т.д. нагороджений орденом Св. Анни II cт., а також бронзовим

хрестом та двома медалями за пастирські заслуги у Севастополі під час

Кримської війни. Його праця „Записки о Бахчисарайской Успенской церкви”

надрукована в „Известиях Таврической Ученой Архивной Комиссии” (1890, № 9).

1826 − 185 років тому народився Ерделі Олександр Семенович (1826-1899), єлисаветградський землевласник, меценат. Походив з родини

балканських переселенців, які заснували Нову Сербію (1752).

Освіту отримав у Царсько-Сельському ліцеї та Одесько-

Рішельєвському ліцеї, який закінчив 1844. На службу вступив

у 1844. З 1848 по 1865 жив і займався сільським

господарством у родовому маєтку на Єлисаветградщині. З

1865 по 1874 – голова Херсонської губернської управи. З 1874 по 1890 –

Херсонський губернатор, мав вищий державний ранг таємного радника. Почесний

громадянин

Херсона

(1890).

Обирався

почесним

мировим

суддею

Єлисаветградського повіту. Нагороди: ордени Св. Станіслава 1ст. (1879), Св.

Анни 1ст. (1883), Св. Володимира 2ст. (1888). Володів селами Миролюбівка,

Ерделівка Маловисківського району. З його іменем пов’язують відкриття

Єлисаветградської чоловічої гімназії (1879), заснування у місті нічного

притулку на 150 чоловік (1885), спорудження водогону (1893). Обраний

почесним громадянином Єлисаветграда у 1890. Наприкінці життя жив у

Петербурзі в одного з синів. Після його смерті вулицю Старообрядницьку у

Херсоні перейменували в Ерделівську. Похований у маєтку Ерделівці (нині село

Леніна) у родинній усипальні поблизу церкви. До самої смерті володів

феноменальною пам’яттю.

1831 − 180 років тому народився (с. Горки Воронезької губернії) Долгополов

Дмитро Іванович (1831-1883 у Новомиргород), церковний діяч, єпископ

Новомиргородський Далмат. У 1854 закінчив у Воронежі духовну семінарію; у

1859 – Київську духовну академію, де постригся у ченці з іменем Далмат.

Кандидат богослов’я. З 1860 починає педагогічну діяльність у Полтавській

семінарії: учитель, помічник інспектора, інспектор. З 1867 – ректор

Катеринославської духовної семінарії, архимандрит. У 1883 рукопокладений в

єпископа Новомиргородського, вікарія Херсонської єпархії. Через 8,5 місяця

після призначення помер. Надрукував декілька проповідей в „Херсонских

Епархиальных Ведомостях”.

1831 − 180 років тому народився ( с. Любомирка Єлисаветградського повіту) Рябошапка

Іван

(1831-1900),

перший

український

проповідник баптизму. Селянин, був пастухом, ковалем,

слюсарем, мірошником, навчився читати у зрілому віці. У 1860-

х роках ходив на заробітки по німецьких селах на території

Єлисаветградщини, де й перейнявся баптистським

віровченням. За короткий час навернув до „штунди” 20

земляків. У червні 1869 поблизу німецької колонії Старий Данциг (нині с.

Крупське Кіровоградського району) спочатку вихрещено у річці Сугоклеї

місцевого жителя Юхима Цимбала; той, у свою чергу, хрестив І. Рябошапку. Від

І. Рябошапки прийняв хрещення Михайло Ратушний зі своєю громадою у 48 душ

з с. Основи, що на Одещині. У 1881 на Єлисаветградщині налічувалося 998

баптистів. Нарис про Рябошапку містить монографія М. Грушевського „З історії

релігійної думки в Україні” (1925).

1841 − 170 років тому народився Пржшиховський Рудольф В’ячеславович

(1841-1911), педагог, дядько Г. Г. Нейгауза. Викладав фізику і математику в

ЄЗРУ у 1871-1887 та 1907-1911. 2.05.1874 звернувся до педагогічної ради з

пропозицією влаштувати в ЄЗРУ метеостанцію, тривалий час завідував нею

(до 1882). Видав у Єлисаветграді підручник „Курс физики для средних учебных

заведений” (1880) та методичний посібник „К вопросу об экзамене по

математике и физике” (1894). Був завідуючим Єлисаветградським земським

сільськогосподарським бюро при повітовій управі. В Олександрійському повіті

володів землями у селах Костянтинівці та Вершино-Мурзинці (768 десятин).

Один із засновників Єлисаветградської громадської бібліотеки (1897). Для

увічнення пам’яті міською думою замовлено два портрети П. (для ЄЗРУ та

метеостанції). Дочка Дора Рудольфівна Пржшиховська навчалась на ВРК у

Ф. С. Козачинського, закінчила Мюнхенську Академію мистецтв (1914), давала

приватні уроки. У 1921-1926 викладала малювання в Єлисаветградській трудовій

школі №6 ім. Декабристів. Її учні Людмила Долинська, Юлія Нікітенко, Олександр Молодчик та ін. стали професійними художниками.

1851 − 160 років тому народився Домгер Валеріан

Олександрович (1851-1885), геолог. У 1873 закінчив Гірничий

інститут. Грунтовно досліджував кам’яно-вугільну справу на

півдні Росії – у Донецькому окрузі, Катеринославській губернії.

У 1885 за дорученням Гірничого департаменту провів

дослідження між Дніпром та Інгулом. Автор багатьох наукових

праць, зокрема написав „Геологическое исследование западной

части кристаллической полосы в Новороссии в1875 г.” Влітку 1883 та 1884

вивчав геологічні особливості Олександрійського повіту”.

1851 − 160 років тому народився (с. Жовнине Чорнобаївського району на

Черкащині) Лисенко Андрій Віталійович (1851-1910), лікар і громадський діяч

( докладніше у нарисі „Наші земляки „Овід”, „граф Вронський” та інші – воїни-

інтернаціоналісти ХIХ століття” ).

1851 − 160 років тому народився (Єлисаветградський повіт) Дроб’язгін Іван

Васильович (1851-1879), народоволець. Син єлисаветградського диякона.

Навчався в Одеській семінарії, звідки був виключений за неблагодійність. У 1874

разом з І. Ковальським і Л. Майданським вів пропаганду серед штундистів

Єлисаветградського повіту. Тоді ж готував замах на Олександра II,

терористи мали намір підірвати Балашівський міст під час проходження по

ньому царського поїзда. У 1875-1876 входив у гурток „південних бунтарів”,

штаб-квартира яких була в Єлисаветграді. У 1876 брав участь в організації

замаху на запідозреного у зрадництві М. Є. Гориновича. У 1876 гурток було

викрито, а його учасників – заарештовано. У 1879 в Одесі відбувся суд, так званий

процес семи – Дроб’язгін засуджений до страти через повішення.

1856 − 155 років тому народився (Петербурзька губернія) Гербель Сергій

Михайлович (1856- після 1919 у Німеччині), державний

діяч. Освіту здобув у Кременчуцькому реальному училищі.

1877 вступив на військову службу.

Навчався в

Єлисаветградському кавалерійському училищі (закінчив

1878). 1883 переведений до запасу армійської кавалерії.

Оселився

в

Єлисаветградському

повіті.

З

1883

неодноразово обирався почесним мировим суддею Херсонського округу, був

гласним Олександрійського повітового земства, головою Херсонської

губернської земської управи. У 1902-1904 – Харківський віце-губернатор, в.о.

губернатора, губернатор. 1904-1912 – начальник Головного управління у справах

місцевого господарства. З 1912 – член Державної ради Росії. 1918 – один з

найближчих співробітників гетьмана П. Скоропадського, міністр продовольчих

справ в уряді Ф. Лизогуба. 14.11.1918 – голова Ради Міністрів Української

Держави, на цій посаді протримався місяць. Після зречення гетьмана перебував в

еміграції у Німеччині.

1856 − 155 років тому народився Давиденко Йосип Якович (1856-1879),

народоволець. У 1868 вступив до 2-ї Київської гімназії. Вийшов з 7-

го класу, маючи намір здобути вищу освіту в Технологічному

інституті. Брав участь у київських революційних гуртках, „ходив у

народ”. Залучався до справи 1876 про „створення в Єлисаветграді

злочинної організації та замаху на Гориновича” . Після арешту в

Києві був відданий батькові на поруки. Перейшов на нелегальне становище. Брав

участь у „Чигиринській змові”(1877). Потім примкнув до терористичного гуртка

Чубарова в Одесі. У 1879 за вироком Одеського військово-окружного суду

страчений разом із Чубаровим і Лизогубом.

1856 − 155 років тому народився (на Єлисаветградщині) Пашковський

Микола Панасович (1856-1923), педагог, громадський діяч, музичний і

театральний критик. Працював учителем повітового училища. З 1898 видавав у

Єлисаветграді методичний збірник „Волшебный фонарь”, тобто був

зачинателем показу в місті так званих „туманних картин” за допомогою

„чарівного ліхтаря”. У місцевих газетах друкував рецензії на концерти

відомих музикантів-гастролерів, на звітні концерти школи Нейгаузів,

музично-естетичні дослідження. Протягом 1913-1914 здійснив кілька

закордонних поїздок (Німеччина, Франція, США) з метою ознайомлення з

культурно-мистецьким життям цих країн. У 1917 виступив одним з ініціаторів

створення в Єлисаветграді Товариства науки і мистецтва. У 1920 заснував у

Єлисаветграді Палац науки і мистецтва з музеєм, картинною галереєю та

читальнею. Регулярно влаштовував у ньому просвітницькі акції (концерти, лекції, диспути). Завзятий бібліофіл, грав на піаніно та фісгармонії.

1861 − 150 років тому народився (м. Златопіль) Мет Семен Григорович (1861-1937), лікар-фізіолог. Навчався у гімназії, у 1887 закінчив медичний факультет

Київського університету. Працював у лабораторії І. П. Павлова. Запропонував

оригінальний метод вивчення сили травлення, що увійшов в історію медицини як

„метод Мета”.

1861 − 150 років тому народився (м. Єлисаветград) Тьомкін Володимир (на

єврейській мові Зеєв) Іонович (1861-1927), релігійний і політичний діяч: один із

засновників палестинофільського руху серед євреїв Росії, один із перших сіоністів

( докладніше у нарисі „Наші земляки – творці держави Ізраїль” ).

1866 − 145 років тому народився Буцький Володимир Романович (1866-

після1919), державний і громадський діяч. З потомственних

дворян Херсонської губернії. Освіту отримав у

Миколаївському реальному училищі (1885). Після смерті

батька займався родовим маєтком. Вів господарство, як

простий селянин: сам працював на жниварських машинах

(лобогрійках, снопов’язалках), оволодів ковальським і

слюсарним

ремеслом.

Досконало

ознайомився

з

конструктивними особливостями землеробських машин.

Вніс суттєві зміни у конструкцію парових молотарок, зробив їх значно легшими

та довговічними. Завдяки наполегливій праці швидко вивів своє господарство у

розряд кращих в Олександрійському повіті. У 1905 зазнав значних збитків під

час селянських бунтів. У 1906 обраний гласним Олександрійського повітового

земського зібрання, почесним мировим суддею, помічником предводителя

дворянства Олександрійського повіту. Як громадський діяч здобув велику

популярність. У жовтні 1907 обраний членом Державної Думи Росії від

Херсонської губернії. Належав до фракції „правих”, член земельної та

переселенської комісій.

1871 − 140 років тому народився (м. Єлисаветград) Корнієнко Борис

Михайлович (1871-1916), архітектор. Відвідував Вечірні Рисувальні Класи при

ЄЗРУ, навчався у П. О. Крестоносцева. Закінчив Петербурзький інститут

цивільних інженерів (1893). Працював у Харкові міським архітектором з 1899 по

1912. Використовув форми необароко, неоруського стилю, українського модерну.

Проектував, в основному, особняки, доходні будинки, громадські споруди: ломбард (нині будівля Харківського історичного музею), цирк-театр „Муссурі”

(театр музичної комедії) та ін.

1871 − 140 років тому народився Хижняков Василь Васильович (1871-1949),

земський лікар. У 1890-1900-х рр. – активний учасник земського руху. До 1896

був санітарним лікарем Олександрійського повіту. З 1896 після від’їзду до

Воронежа М. І. Тезякова – санітарний лікар Єлисаветградського повіту.

Автор багатьох праць в „Сборнике Херсонского земства”: „Земско-

медицинские вопросы в собрании Александрийского уездного земства» (1897),

«Волостная и сельская медицина в Елисаветградском уезде», «Земско-

медицинские вопросы в Елисаветградском уездном земском собрании» (1897)

та ін. Один із засновників Єлисаветградської громадської бібліотеки (1897). У

1904-1906 – редактор газети „Наша жизнь”, у 1906 – тижневика „Без заглавия”. У

1903-1910- секретар Вільного економічного товариства.

1871 − 140 років тому народився Лакербай(Лакрба) Костянтин (Коція) Шаханович (1871-1917), військовий діяч, князь. Походив із

древнього абхазького роду, відомого понад 700 років. У 1913

закінчив Єлисаветградське кавалерійське училище, корнет.

Учасник Першої світової війни. Служив у 16-у драгунському

Тверському полку (1913-1914), Черкеському кінному полку

Кавказької туземної дивізії (1914-1917). Поручик (1916).

Нагороджений орденами: Св. Анни 4 ст. з написом «За храбрость»; Св. Станіслава

3 ст. з мечами і стрічкою; Св. Анни 3 ст. з мечами і стрічкою; Св. Станіслава 2 ст.

з мечами: Св. Георгія 4 ст.

1871 − 140 років тому народився Боженко Василь Назарович – один з

найвідоміших отаманів часів громадянської війни в Україні.

Нар. 1871 (за іншими даними у 1869), с. Бережинка

Кіровоградського району; пом. 1919. Працював теслею в

економії княгині Урусової у селі Високі Байраки (1903-1904),

організував бунт, втік в Одесу. Там налагодив зв’язки з місцевим комітетом

РСДРП, розповсюджував революційні видання та прокламації. Брав участь у

російсько-японській війні, був засуджений до трьох років ув’язнення за

революційну діяльність. У 1915-1917 – один з керівників профспілкового руху в

Києві, член Київської Ради робітничих депутатів. На початку 1919 стає

командиром Таращанського полку 1-ї Української радянської дивізії на чолі з

М. О. Щорсом, яка визволяла Київ від військ Петлюри. Незадовго до загибелі

Боженка його дружина була замучена київською ЧК, і „батько” погрожував піти

на Київ, щоб її розгромити. Політкомісари доповідали про „самодурство”,

„самостійність” та „безвідповідальність” Боженка; радили усунути його від

командування, „чтобы сохранить дивизию и не повторить григорьевщины”.

Зрештою його усунули за допомогою...отрути. Посмертною славою зобов’язаний

О. Довженку, який на замовлення Сталіна зняв фільм про Щорса, „українського

Чапаєва”, де Боженко − один з найколоритніших персонажів. У Бережинці

споруджено пам’ятник „герою громадянської війни”.

1876 − 135 років тому народився (с. Янівка Єлисаветградського повіту)

Бронштейн Олександр Давидович (1876-1938), агроном. Старший брат Л. Д.

Троцького. Навчався в Єлисаветградському земському реальному училищі, брав

уроки гри на скрипці у Й. Гольденберга. Здобув вищу освіту. У 20-30-ті рр.

працював агрономом на Новомисляєвському цукровому заводі Воронезької

області. Відмежувався від брата, коли того виключили з партії, однак це не

врятувало його від арешту. Розстріляний у Курській в’язниці, як „активный

неразоружившийся троцкист”. У 1937 був розстріляний єдиний син Борис.

Представлений у книзі Миколи Зеньковича „Самые секретные родственники.

Энциклопедия биографий (2005).

1876 − 135 років тому народився (м. Єлисаветград) Ерделевський Костянтин

Мойсейович (Копель Мошкович) (1876-1908), політичний діяч, анархіст. З

середини 90-х років ХIХ ст. – учасник соціал-демократичного руху в Одесі. У

1903 приєднався до анархістів-„махаєвців”. У 1904 в Катеринославі – один з

організаторів „Партії боротьби з дрібною власністю та будь-якою владою”. З 1905

– член угрупування анархістів-комуністів у Єлисаветграді, займався

підготовкою терактів та виготовленням бомб. 17.12.1905 організував вибух

кав’ярні Лібмана в Одесі. При арешті вчинив збройний опір, у в’язниці

симулював божевілля. Потрапив до психіатричної лікарні, був переведений до

Петербурзької лікарні Св. Миколая, звідки йому вдалося втекти. Наприкінці 1906

виїхав за кордон. У Женеві очолив угрупування анархістів-комуністів „Бунтар”, редагував їхню газету. З 1907 – член групи російських анархістів-комуністів у

Відні, а з осені – один з керівників „Бойового інтерзагону комуністів-анархістів”.

З кінця 1907 – в Росії бере участь у створенні бойових груп анархістів у південних

місах. Навесні 1908 був заарештований, але невдовзі звільнений...за відсутністю

складу злочину. Знову виїздить за кордон. Восени 1908 повертається у Росію для

координації дій анархістів. Вистежений на конспіративній квартирі у Вінниці, протягом 13 годин чинив збройний опір, після чого застрелився.

1876 − 135 років тому народився (м. Єлисаветград) Колісниченко Трохим

Петрович (1876-1941), актор, театральний діяч, драматург . Був актором труп

М. Л. Кропивницького під орудою П. К. Саксаганського і М. К. Садовського за

участю М. К. Заньковецької (1900-1901), Д. А. Гайдамаки (1905-1906, 1915, 1920-1921). Працював у складі трупи 1-го Радянського театру в Єлисаветграді,

яким керував Д. Гайдамака (1921). З 1925 – актор Київського українського

драматичного театру ім. М. Заньковецької. Автор гостросоціальних драм: „Право

і честь” (1907), „За волю і правду” (1907), „Вампир” (Людожер), 1921, „Чад”

(1918) та ін.

1881 − 130 років тому народилася (м. Санкт-Петербург) Соколова-Бородкіна

(за чоловіком Барковська) Любов Сергіївна (1881-1968), громадська діячка, благодійниця. Доводилася онукою власнику Трьохгорної мануфактури Івану

Прохорову. Дитинство та юність пройшли на Єлисаветградщині. Була

власницею села Роздолля у Компаніївському районі; почесною попечителькою

місцевої школи, яку в 1906 збудувала власним коштом (понад 7000 тисяч руб.).

Щороку на потреби школи жертвувала значні суми грошей. Разом із бабусею

Анною Олександрівною Прохоровою під час російсько-японської війни 1904-1905

сфомувала два військові шпиталі в Омську, де вони працювали сестрами

милосердя; відкрила також лазарет у маєтку Роздолля. У 1908 нагороджена

золотою медаллю „За усердие”. Того ж року вийшла заміж за Григорія

Олександровича Барковського, 5 років молоде подружжя мешкало у Швейцарії.

З 1913 Барковські жили в Єлисаветграді. Влаштували у своєму будинку

аристократичний літературний салон, виступили ініціаторами організації в

Єлисаветграді Першої міської художньої виставки (1913). Після 1918 – в

еміграції, померла в Парижі.

1881 − 130 років тому народився Топорков Сергій Олександрович (1881-1961), військовий діяч. У 1903 закінчив Єлисаветградське

кавалерійське училище. Полковник 5-го гусарського

Олександрійського полку. Учасник Першої світової і

громадянської воєн у складі Збройних Сил Півдня Росії та

Російської Армії. У 1920 емігрував до Франції, де у 1931

очолював групу Олександрійського гусарського полку в

Ментоні; співробітник журналу «Военная быль». Член правління „Общества

ревнителей

Русской

военной

старины”.

Зібрав

військовий

архів

Олександрійського полку за 100 років його існування, який передав до Архіву

російської та східно-європейської історії і культури при Колумбійському

університеті. Написав спогади (1961).

1881 − 125 років тому народилася (с. Янівка Єлисаветградського повіту)

Бронштейн Ольга Давидівна (1881-1941), наймолодша сестра

Льва Троцького. Навчалася у Бобринці, випускниця

Єлисаветградської громадської жіночої гімназії (1898). Була

дружиною відомого діяча СРСР Льва Каменєва (Розенфельда)

(1883-1936), заступника Голови Раднаркому, члена Політбюро

ЦК Компартії. Завідувала театральним відділом Наркомату

освіти (до 1919). З 1924 по 1934 вулиця Болотна в Єлисаветграда була

перейменована на честь Камєнева. Після того, як його зробили „ворогом

народу”, вулиці дали назву Пролетарська. Ольгу, як сестру Троцького і дружину

Каменєва, було заарештовано у 1935. Синів Олександра і Юрія страчено у 1936.

Історик Г. Васецький стверджує: „З усіх Бронштейнів вона пішла з життя

останньою (розстріляна в Орловському Централі у 1941 при відступі

Червоної Армії.”

1886 − 125 років тому народився (с. Цвітне Олександрівського району) Хмара

Пилип Опанасович (1886-після 1921), отаман „Холодноярської республіки”.

Закінчив церковно-парафіяльну школу в рідному селі. З Першої світової війни

повернувся повним Георгіївським кавалером у званні унтер-офіцера. У

повстанському русі на території Холодного Яру з 1919. Спочатку його загін

називався Першим Чорноліським повстанським куренем (отаман навіть мав

власну печатку з гербом УНР). Згодом курінь виріс у Чорноліський полк, який

нараховував 600 вояків. Місце дислокації – Чорний ліс, Холодний Яр, ліс Чута.

Діяв переважно на території Єлисаветградського та Олександрійського

повітів. У серпні співдіяв з Степовою дивізією К. Блакитного , брав участь у

визволенні Олександрії від більшовицького війська 3.09.1920. У цей час

Чорноліський полк мав до 3 тисяч козаків. Відомостей про долю легендарного

отамана опісля не збереглося.

1886 − 125 років тому народився Ряснянський Сергій Миколайович (1886-1976), військовий діяч. У 1906 закінчив Єлисаветградське

кавалерійське училище, а у 1914 – академію Генерального

штабу. Учасник Першої світової та громадянської воєн.

Георгіївський кавалер. У Добровольчій Армії – з листопада

1917. Полковник, начальник штабу кінної групи Донської

армії (1918-1920). Після евакуації Російської армії з Криму був

призначений в Галліполі командиром 4-го кавалерійського

полку, потім - бригади. Під час Другої світової війни служив начальником штабу

1-ї Російської Національної армії. Після 1945 жив у США, редагував журнал

„Вестник Совета российского зарубежного воинства”. Був головою Об’єднання

колишніх вихованців Єлисаветградського кавалерійського училища в еміграції.

Під його редакцією побачила світ книга „Исторический очерк

Елисаветградского кавалерийского училища в воспоминаниях питомцев

школы к 100-летию со дня основания училища” (Нью-Йорк, 1965).

1886 − 125 років тому народився (м. Новоукраїнка) Мокряк Марко Ісайович

(1886-1919), військовий діяч. Учасник Першої

світової війни. Георгіївський кавалер (відзначений 4-

а Георгіївськими хрестами і медалями). Після

повернення на початку 1918 до рідного міста активно

включився у боротьбу за владу рад. У 1918-1919 – на

фронтах громадянської війни, командир військових

частин Червоної Армії. За голову червоного

артилериста Мокряка генерал Денікін обіцяв два

Георгіївських Хрести і 10 тисяч рублів золотом.

Загинув у бою біля станції Комаричі. Посмертно нагороджений орденом

Червоного Прапора, похований у Москві на Червоній Площі біля Кремлівської

стіни. Портрет Мокряка (художник Кручина) був представлений в галереї Героїв

громадянської війни у Всесоюзній публічній бібліотеці ім. М. Є. Салтикова-

Щедріна. Новоукраїнці назвали на честь земляка вулицю, а у 1967 спорудили

йому пам’ятник.

1891

− 120 років тому народився (с. Олександро-Акацатове

Добровеличківського району) Стрижак Яків Андрійович (1891-1924),

революційний діяч. За революційну пропаганду у царській армії був ув’язнений

до Петропавлівської фортеці. Після Лютневої революції 1917 активно працював у

солдатській секції Петроградської ради, виконував важливі доручення ЦК

більшовицької партії. У 1918 – комендант Московського Кремля. Учасник

громадянської війни. Збереглось фото від 7.11.1918, на якому Стрижак

представлений поряд з В. Леніним та Я. Свердловим на відкритті тимчасового

памятника К. Марксу і Ф. Енгельсу.

1891 − 120 років тому народився (м. Єлисаветград) Верховський Ілля

Мойсейович (1891-1966), фахівець у галузі збагачення корисних копалин. У 1917

закінчив Королівську школу у Великій Британії. З 1931 – професор Московського

гірничого інституту, завідувач кафедри корисних копалин. Доктор технічних наук

(1947). Організовував наукові дослідження гравітаційних процесів збагачення

вугілля та руд із застосуванням радіоактивних ізотопів. Створив наукову школу

математичного моделювання процесів гравітаційного збагачення, розрахунку та

проектування вуглезбагачувальних фабрик. За створення та впровадження нових

машин для класифікації та зневоднення вугілля удостоєний Державної премії

СРСР (1952). Автор монографії: „Основы проектирования и оценки процессов

обогащения полезных ископаемых” (1949).

1896 − 115 років тому народився (м. Олександрія) Шліфер Йосип Григорович

(1896-1943), лікар-рентгенолог. Навчався в Олександрійській гімназії, був

членом просвітницького гуртка Д. І. Чижевського (до 1917). Закінчив

Харківський медичний інститут. Працював в Українському НДІ рентгенології.

Автор багатьох наукових праць у радянських та зарубіжних часописах. Доктор

медичних наук (1935).

1896 − 115 років тому народився (м. Єлисаветград) Бій-Бродський Іона

Абрамович (1896-1963), актор ( докладніше у нарисі „Шукачі щастя” родом з

Єлисаветграда” ).

XX

1901 − 110 років тому народився (м. Єлисаветград) Рожковский Василь

Дмитрович (1901-1976), фізик. Трудову діяльність почав

учителем початкової школи в 1925 та районним

інструктором з ліквідації неписьменності. У 1931 закінчив

Одеський фізико-математичний інститут, згодом аспірантуру

МДУ ім. М.В.Ломоносова. Кандидат фізико-математичних наук

(1939), завідувач кафедри теоретичної механіки Тульського

механічного інституту. З 1969 – професор, доктор фізико-математичних наук

(1971).

1901 − 110 років тому народився (м. Єлисаветград) Тамм Леонід Євгенович

(1901-1937), інженер-хімік. Молодший брат лауреата Нобелівської премії

І.Є.Тамма. Працював головним інженером Новомосковського хімічного

комбінату, заступником головного інженера Головного управління азотної

промисловості Наркомату важкої промисловості СРСР. Заарештований 28.10.1936

за звинуваченням: „участие в контрреволюционной троцкистско-зиновьевской

террристической организации − в подготовке взрыва коксовых батарей в

Донбассе”. Став жертвою одного з "відкритих" процесів, у газеті фігурували

"показания Тамма". Родичам повідомили, що він засуджений до 10 років таборів, хоча насправді був розстріляний, а прах захоронений на території Донського

монастиря. Реабілітований 12.07.1957. Дата смерті була спочатку названа 1942

рік, справжні обставини загибелі відкрились тільки у 1990-і роки.

1901 − 110 років тому народився (с. Ганнівка Петрівського району) Журавель

Петро Олексійович, гідробіолог. У 1926 закінчив Дніпропетровський інститут

народної освіти. Працював викладачем в інститутах Дніпропетровська і

Семипалатинська. З 1944 – заступник директора, а з 1947 – директор Інституту

гідробіології Дніпропетровського університету. Доктор біологічних наук, професор. Вів дослідження в галузі фауни великих водоймищ. Автор понад 120

наукових праць.

1906 − 105 років тому народився (с. Розділ Голованівського району) Круц Іван

Семенович (1906-1964), борець, цирковий артист. Учень М.

Сокура та І. Піддубного. Зріст 174 см, вага 149 кг. Виступав у

Одеському та Херсонському цирках. Теплі спогади про Круца

залишив чемпіон світу Олександр Мазур. За те, що під час ВВВ

Круц виступав у цирку перед окупантами, після визволення

Одеси був засуджений; відсидів за гратами 2 роки. 40-річному

борцеві заборонили виступати в цирку. Повернувшись у рідне

село, завідував клубом, організував секцію боротьби. Багаторазовий чемпіон

СРСР та УРСР з гирьового спорту. У 1958 першим у світі, на жаль не на

офіційних змаганнях, підняв штангу вагою 200 кг.

1911 − 100 років тому народилася (м. Єлисаветград) Крайц Поліна Борисівна

(1911-1980), живописець і графік. Захопилась малюванням у рідному місті, де

відвідувала одну з художніх студій до 1928. Навчалась у студії АХРР (1928), у

Державному технікумі образотворчих мистецтв (1929-1932), в Інституті

підвищення

кваліфікації

художників-живописців

та

оформлювачів

у

О. В. Лентулова, В. М. Бакшеєва, І. І. Машкова (1935-1939), займалась також у

Р. Р. Фалька (1946-1947). Учасник виставок з 1938. Її роботи експонувалися на

виставці у Женеві, організованій „Всекохудожником” та ін. Улюблений жанр –

натюрморт, писала також портрети, акварелі. Багато років працювала на

Комбінаті графічного мистецтва у Москві як художник-прикладник. Її твори

високо цінували академіки-мистецтвознавці Д. Сараб’янов і Д. Алпатов. Роботи

зберігаються у Третьяковській галереї та багатьох інших музеях Росії і країн СНД

(зокрема в Єревані). Остання виставка творів відбулася у московській галереї

„Юніон” (2001).

1911 − 100 років тому народився (с. Новомиколаївка Новоукраїнського району)

Різниченко Семен Федорович (1911-1944), військовий діяч. Навчався у школі

рідного села, потім у дніпропетровській школі ФЗН. У лавах Червоної Армії – з

1933. Закінчив піхотне училище. Учасник боїв на озері Хасан. На фронтах ВВВ –

з перших днів. Пройшов воєнними дорогами від стін Сталінграда до Дунаю.

5.12.1944 його полк одним з перших форсував Дунай. Під час бою був смертельно

поранений. Герой Радянського Союзу (1945).

1921 − 90 років тому народилася (м. Одеса) Коган Поліна Йосипівна (1921-2009), педагог, поетеса. Навчалась в Одеському університеті.

Учасниця ВВВ. Працювала медсестрою у військовому шпиталі

Одеси. В евакуації перебувала у м. Цхінвалі (Південна Осетія), була актрисою місцевого театру, учителькою у дитячій колонії,

куди її запросив вихованець А.С.Макаренка Семен Калабалін.

Після

закінчення

філологічного

факультету

Одеського

університету пов’язала свою долю з освітою Новоукраїнки: вчитель,

методист, завідуюча відділом освіти. У 1996 видала книгу „Давности нет”,

куди увійшло більше 200 поезій; у 2003 світ побачила друга збірка поетеси

„Благословляю верность и любовь”.

1926 − 85 років тому народився (м. Зінов’євськ) Бродський Михайло

Семенович (1926-1997), гірничий інженер, письменник.

Батько був репресований, відбував покарання у Карлазі.

Учасник ВВВ, закінчив льотне училище. З 1943 по 1950

перебував у лавах Радянської Армії. За освітою – гірничий

інженер. 32 роки працював на шахтах Караганди, 10 років

викладав у гірничому технікумі. Спільно з с М.Хамієвим

очолював

регіональний

антиядерний

рух

"Невада-

Семипалатинск". Один з організаторів Карагандинского

відділення "Меморіалу". Вірші друкувалися в газетах Караганди й Алма-Ати, у

колективних збірниках та журналах. Автор повістей "Деревья, как люди, не здесь

родились" (1996) про відомого поета Наума Коржавіна (відбував 3-річне заслання

у Караганді) та "Свидание с Каркаралой", яка розповідає про долі репресованих

сталінським режимом.

1936 − 75 років тому народився (м. Знам’янка) Іванов Іван Федорович, гірничий інженер, конструктор. У 1960 закінчив

Дніпропетровський гірничий інститут. Багато років

пропрацював в Донбасі, пройшов шлях від гірничого

майстра до директора шахти, генерального конструктора та

генерального директора. Створив велику багатопрофільну

науково-виробничу компанію. Генеральний директор

науково-виробничого комплексу (НВК) „Уголь” РВА

„ДНК”. Доктор технічних наук. Автор 14 серійних

механізованих кріпей, комплексів, агрегатів і очисних комбайнів, що працюють

на шахтах Донбасу, Кузбасу, Воркути, Сахаліну; в Іспанії, Німеччині, Марокко та

інших країнах. Має 59 авторських свідоцтв, 372 наукові роботи, зокрема 29 книг і

монографій. Академік кількох російських і міжнародних академій. Лауреат

Національної премії РФ імені Петра Великого, лауреат премії Уряду Російської

Федерації.

1946 − 65 років тому народився (м. Мала Виска) Алікін Юрій Іванович,

конструктор ракетної техніки. У 1963 закінчив Маловисківську середню школу №

3 із золотою медаллю. Вищу освіту здобув у Москві. Працює у Науково-

дослідному інституті електромеханіки (м. Істра-2 в Росії). Заступник головного

конструктора (один з розробників) космічного комплексу „Коронас-Фотон”, призначеного для фундаментальних досліджень Сонця і сонячно-земних зв’язків, якого вивели на орбіту 30.01.2009 .

1946 − 65 років тому народився (м. Бобринець) Побігуца Борис

Олександрович, музикант, віолончеліст . До 6-го класу навчався у рідному місті,

потім – у Криворізькій музичній школі. закінчив Дніпропетровське музичне

училище ім. М. Глінки та Київську консерваторію. Працює завідувачем кафедри

Краснодарської консерваторії, доцент. Гастролював у Німеччині, Туреччині, Японії, Англії, Шотландії. Заслужений артист Росії (1998).

1946 − 65 років тому народився (с. Марково Новоархангельского району)

Хмара Леонід Андрійович, інженер-будівельник, учений. У

1969 закінчив механічний факультет Дніпропетровського

інженерно-будівельного інституту (ДІБІ). З 1975 працює в

ДІБІ (нині Придніпровська академія будівництва і

архітектури): проректор з наукової роботи (1984-1994),

завідувач кафедри будівельних і дорожних машин (з 1982 і до

сьогодні). Доктор технічних наук (1984), професор (1985).

Автор 20 книг, 5 монографій, має 600 авторських свідоцтв і патентів на винаходи.

Заслужений винахідник України, Академік академії будівництва України.

1946 − 65 років тому народився ( м. Олександрія) Іванов Олександр

Кузьмович – музикант, бард, педагог. У 1970 з

відзнакою закінчив Кіровоградське музичне

училище, у 1980 – музично-педагогічний

факультет КДПІ ім. О. С. Пушкіна. З 1970 по

1997 – директор школи мистецтв та центру

естетичного

виховання

школярів

смт

Вільшанки. З 1997 – директор Миколаївського філіалу Київського Національного

університету культури і мистецтв, професор. Автор понад 50 наукових, навчально-методичних і публіцистичних робіт з проблем музичної педагогіки та

естетичного виховання. Автор книги (автобіографічного есе) „Портрет на фоне

времени” (2008); збірників віршів та пісень „Мне ветер сердце не остудит”, “Моєї

пісні бентежна струна”, “Все сокровенное я доверяю вам” та ін. У 2008

удостоєний звання „Людина року” у номінації „Культура”. Заслужений працівник

культури України.

РОКИ

265 років тому (1746):

- Перша згадка про зимівник Усівку, заснований козаком Вусом на лівому

березі Інгульця, від якого бере свій початок м.Олександрія.

260 років тому (1751):

- імператриця Єлизавета Петрівна дозволила сербам переселятися на

українські землі. Було покладено початок формуванню Нової Сербії (1751-1764), першої адміністративно-територіальної одиниці на території нашого

краю.

255 років тому (1756):

- збудовано

Успенську

церкву

(дерев’яну)

у

с.

Кам’янечому

(Новоархангельського району).

- Споруджено дерев’яну Свято-Миколаївську церкву у с. Вершино-Кам’янці

(Новгородківський район).

- Збудовано храм у с. Куцеволівці (Онуфріївський район). На початку ХХ

століття цю козацьку церкву намалював аквареллю видатний український

художник С.І. Василівський.

250 років тому (1761):

- Споруджено церкви у м. Ново-Георгіївську (в ім.’я Успіня Пресвятої

Богородиці), у с. Іванківці Знам’янського району (в ім’я Покрови Пресвятої

Богородиці), у с. Красносілля Олександрівського району (на честь Святого

Симона).

245 років тому (1766):

- В урочищі Лелеківці поблизу фортеці Св. Єлисавети козак Миргородського

полку на прізвисько Лелека побудував дерев’яну церкву на честь Святої

Трійці.

230 років тому (1776):

- збудовано храми: Богородицький ( с.Знам’янка), Сретенський ( с. Павлиш

Онуфріївського району), Різдва Пресвятої Богородиці ( м. Новомиргород), Михайлівський ( с. Цибулеве Знам’янського району), Михайлівський ( смт

Новоархангельськ).

230 років тому (1781):

- Споруджено Предчетенську церкву у містечку Нова Прага (Олександрійський

район).

225 років тому (1786):

- Коштом купця Миколи Гаджія збудовано кам’яний Ільїнський храм у

м. Новомиргороді – визначну пам’ятку архітектури XVIII ст., яка збереглася до

наших днів.

- Споруджено дві Покровські церкви (дерев’яні) у с. Гурівці Долинського

району та с. Сухий Ташлик Вільшанського району.

- Успенську церкву освячено у с. Дмитрівці Знам’янського району.

220 років тому (1801):

- Споруджена дерев’яна церква в ім’я Апостола Андрія Первозванного у

с. Орлова Балка.

215 років тому (1796):

- Міський магістрат зробив перший ґрунтовний опис м. Єлисаветграда.

205 років тому (1806):

- Поселення Усиківка (Усівка), колишній шанець Бечка, стає повітовим містом

Олександрією на честь Великого Князя Олександра Павловича, майбутнього

імператора Олександра І (1777-1825).

- На кошти генерал-майора Ф.А.Боровського (1746-1805) збудовано у стилі

класицизму Преображенську церкву у с. Талова Балка (Світловодський

район), в якій фундатора й поховали. У 1799 р. його портрет намалював

видатний український художник В.Л.Боровиковський.

200 років тому (1811):

- Засновано Єлисаветградське повітове училище. Першим смотрителем був

титулярний радник Степанович-Властианович, потім ним опікувались

Сумароков, Жуков і Віст. Викладання іноземних мов було запроваджено у

1839 році і припинено через відсутність бажаючих у 1852 р. Проіснувало

училище до 1879 року. Історики міста відзначили: „Елисаветградское уездное

училище в свое время сослужило службу городу, дав ему полезных граждан на

всех поприщах как служебной, так и частной деятельности”.

185 років тому (1826):

– В Єлисаветграді антрепренер Жураховський взяв до своєї трупи мешканця

міста 18-річного Йосипа Петрова, який дебютував в опереті Кавоса „Козак-

віршувальник”, присвяченої легендарному Семену Климовському. Так

почалася блискуча творча діяльність видатного оперного співака, нашого

земляка.

175 років тому (1836):

- Єлисаветградський лікар О.О.Шпір (1770-1852), батько філософа Африкана

Шпіра (1837-1890), написав книгу „Достоверность в медицине” яка була

заборонена цензурою. Кращими ліками він вважав: гігієну, водолікування, свіже повітря, рух, масаж; радив звертатися до знахарок.

165 років тому (1846):

– Граф Олексій Бобринський (1800-1868) збудував у с. Капітанівці

Новомиргородського району цукровий завод.

160 років тому (1851):

- В Єлисаветграді засновано казенне єврейське училище першого розряду, в

якому викладався Закон Божий (Талмуд) російська, німецька та єврейська мови

і арифметика.

- Поміщик Терещенко збудував цукровий завод у с. Стара Осота

Олександрівського району.

- В Єлисаветграді почало розвиватися шовківництво.

- У Петербурзі побачила світ князя М. Голіцина „Жизнеописание генерала от

кавалерии Г.А.Эмануеля”, похованого в Єлисаветграді.

150 років тому (1861):

- Населення Єлисаветграда становило 23 725 чоловік.

- Іконописець В.С.Паученко заснував у Єлисаветграді іконостасну, іконописну та позолотну майстерню. Його син Я.В.Паученко (1866-1914) став

архітектором, за проектами якого споруджено багато чудових будівель в місті, а онук О.О.Осмьоркін (1892-1953) – визначним живописцем і педагогом ХХ

століття.

- В Єлисаветграді діяли дві безплатні недільні школи для дітей ремісників та

цеховиків, де викладалось читання, письмо, Закон Божий, арифметика і вміння

користуватися рахівницею. Викладали в них офіцери кавалерійського

училища, учителі повітових та місцеві священики.

140 років тому (1871):

- В Єлисаветграді засновано перший пивоварний завод Лайєра.

- Завершено будівництво та освячено Петро-Павлівську церкву в

Єлисаветграді на кошти купця Г.Г.Романченка (100 тис. руб.). На цвинтарі

поблизу

храму

ховали

найшанованіших

мешканців

міста,

яким

споруджувались високохудожні пам’ятники.

- Влаштована й освячена церква при Єлисаветградському юнкерському

кавалерійському училищі.

- Заснована Єлисаветградська міська управа – постійно діючий виконавчий

орган міської думи. Члени управи обиралися членами міської думи і відали

окремими галузями роботи (столами). Основними столами (відділеннями) були: розпорядчий, що керував всією роботою апарату управи; думський, який

відав виборами до міського громадського самоврядування; будівельний, санітарно-медичний, ветеринарний, громадського піклування. Народної освіти, військовий, поліційно-пожежний, орендний, окладний, статистичний.

135 років тому (1876):

- В Єлисаветграді поліція викрила народницький гурток „південних бунтарів”.

- Директором Єлисаветградського Земського Реального Училища стає

визначний педагог М.Р.Завадський, останній земський директор закладу (до

1883).

Редактор-видавець в Єлисаветграді освітянського часопису

„Педагогический вестник”. Того ж 1876 року М.Р.Завадський запросив до

Єлисаветграда видатного ученого-славіста В.І.Григоровича та його учня

В.М.Ястребова.

- В „Прибавлении к „Херсонским Епархиальним Ведомостям” надруковано

краєзнавчу працю священика В. Никифорова „Очерки Александрийского уезда

Херсонской губернии”.

130 років тому (1881):

- Єлисаветградськй купець С.К.Остроухов заповів місту два кам’яні будинки

із службовими помешканнями та земельною ділянкою, на доходи з яких мали

утримуватись найбідніші студенти вищих навчальних закладів, уродженці

міста. Їм щорічно надавалась „Остроуховська стипендія”. Для утримання учнів

безплатного ремісничо-грамотного училища благодійник заповів три будинки і

сад „Альгамбра”.

- Відбулася Єлисаветградська сільськогосподарська виставка.

- На Єлисаветградщині працював видатний російський природодослідник, ґрунтознавець В.В.Докучаєв (1846-1903).

- Відставний генерал-майор Картавцев, власник с.Скубіївки Олександрійського

повіту, заснував у своєму маєтку шкіряний завод – кращий у Херсонській

губернії. Підприємство належало товариству, яке склали 12 поміщиків, з

капіталом 60 тисяч рублів.

- В Єлисаветградському повіті мешкало 998 баптистів.

125 років тому (1886):

- У Петербурзі побачив світ літературний альманах „Степ”, підготовлений

єлисаветградськими літераторами, членами місцевого гуртка Громади, – одне

з перших українських регіональних видань.

- Збудовано ректифікаційний завод І.І.Макеєва в Єлисаветграді; виробляв

алкогольні вироби найкращого ґатунку.

120 років тому (1891):

- Під час голоду Єлисаветградський комітет Російського Червоного Хреста

відкрив у повіті 8 їдалень.

- Єлисаветградське благодійне товариство з опіки над покинутими дітьми

відкрило притулок. Член комітету Варвара Іванівна Соколова-Бородкіна (у

дівоцтві Прохорова, дочка власника славнозвісної Трьохгорної мануфактури) пожертвувала для 12 дітей одне з своїх помешкань, обладнавши його всім

необхідним. Благодійна лотерея дала чистого прибутку 1914 руб 90 коп.

- Граф М.М.Толстой в Онуфріївській економії відкрив амбулаторну

приймальну палату для надання місцевому населенню безплатної медичної

допомоги. Щорічно на її утримання витрачав 3 тис. руб.

- Фактичним редактором газети „ Елисаветградский вестник” стає юрист, відомий українофіл С.П.Шелухін (1864-1938), який надав їй відчутного

українофільського спрямування.

- У Златополі на земельній ділянці, пожертвуваній князем Лопухіним, на

кошти меценатів Бродського і Цвєткова споруджено чоловічу гімназію.

115 років тому (1896):

- В Єлисаветграді викладач словесності реального училища М.Ф.Марков

здійснив поетичний виклад „Повести о Горе-Злосчастии” – єдиний в російській

літературі.

- Міська дума під час святкування 100-літнього ювілею імператора Миколи І

вирішила увічнити пам’ять монарха спорудженням йому монумента в

Єлисаветграді на кошти міста та за рахунок приватних пожертвувань.

105 років тому (1906):

- Створено Єлисаветградське товариство взаємного кредитування, одна з

найбільших фінансово-кредитних установ міста.

- В Єлисаветграді впродовж року видавалось 13 газет: „Крестьянин”,

„Вестник Свободы», «Новая волна», «Новая Россия», «Новороссийский

курьер», «Новости провинции», «Новости Юга», «Русские новости», «Южные

новости», «Южные отголоски», «Южный голос», «Голос жизни», «Южные

отклики». Протягом місяця виходив журнал „Неделя русского еврея”.

-

На засіданні Єлисаветградського повітового земського зібрання

розглядалось питання „Про заснування двох премій імені П.Д.Ревуцького” та

встановлення в земській управі портрета гласного з нагоди його 35-річної

земської діяльності.

- В Єлисаветграді за сфабрикованим звинуваченням в убивстві місцевого

поміщика арештовують юного пролетарського поета О.Гмирьова (1887-1901).

В Єлисаветградській в’язниці він написав свої кращі твори.

100 років тому (1911):

- Населення Єлисаветграда становило 75 671 чол.

- Потомственний почесний громадянини м. Єлисаветграда П.П.Фірсов

започаткував у місті народне училище на честь свого покійного брата

(„Фірсовальне”)

- В Олександрії виходила газета „Александрийский театральный листок”, перше в провінції театральне видання.

95 років тому (1916):

- Голова Єлисаветградської повітової земської управи С.Т.Варун-Секрет у

своєму маєтку (с. Софіївка) відкрив лазарет на 50 ліжок для поранених

учасників Першої світової війни, який утримував на свої кошти. Сестрами

милосердя в ньому працювали його доньки Віра, Єлизавета і Ніна.

- Учитель з Нової Праги І.В.Бессараба, збирач народних пісень, приказок, гуморесок, видав у Петербурзі книгу „Материалы для этнографии

Херсонской губернии”.

90 років тому (1921):

- Херсонська губернія перейменована в Миколаївську з центром у м.

Миколаєві. Єлисаветградський повіт увійшов до складу Миколаївської, а

Олександрійський – Кременчуцької губернії.

- В Олександрії художник-декоратор місцевого театру Б.В.Йогансон (1893-1973), згодом один з найвидатніших радянських живописців, написав портрет

співака Л.А.Усачова (1899-1965), який зберігається у Дніпропетровському

художньому музеї.

- У Малій Висці поселився О.Шаргей, тут він став Ю.В.Кондратюком (1897-1942). До 1925 року геніальний учений у галузі ракетної техніки й теорії

космічних польотів працював на місцевому цукровому заводі, писав свою

геніальну працю „Завоювання міжпланетних просторів” (1929).

- У Франції побачила світ книга поезій уродженця Єлисаветграда Дона-

Амінадо (А.П.Шполянський) (1888-1957) „Дым без отечества».

- Націоналізований радянською владою завод АТ „Р. і. Т. Ельворті” в

Єлисаветграді

отримав

нову

назву:

завод

сільськогосподарського

машинобудування „Червона Зірка”.

- Єлисаветградський концентраційний табір для військовополонених був

перетворений у табір примусової праці для місцевих мешканців, які завинили

перед радянською владою.

- Після того, як кращих артистів трупи забрала з собою 1-а Кінна Армія, припинив своє існування „1-й Радянський театр” в Єлисаветграді, який

заснував Д.А.Гайдамака-Вертепов (1864-1936).

85 років тому (1926):

- У Зінов’євську на базі самодіяльного драматичного гуртка при заводі

„Червона Зірка” створено міський український музично-драматичний театр

ім. Т.Г. Шевченка.

- При 84 установах м. Зінов’євська існував 101 гурток з вивчення української

мови. Був відкритий один єврейський дитячий садок для 40 дітей; три російські

та три єврейські школи, які охоплювали 2941 дітей.

- Запрацювала у Зінов’євську панчішна фабрика, у новітні часи - АТ „Сабіна”, Кіровоградська панчішна фабрика”.

80 років тому (1931):

- У Зінов’євську засновано Окружне науково-краєзнавче товариство.

Проіснувало близько року.

- У США за ініціативою генерал-лейтенанта А.І.Мартинова (1869-1942) створено Полкове Об’єднання Єлисаветградських гусарів, до якого входило 5

генералів та 40 офіцерів. Видано 101 номер часопису „Вестник

Єлисаветградских гусар”.

75 років тому (1936):

- На екрани СРСР вийшла популярна кінокомедія „Шукачі щастя” за сценарієм

уродженця Єлисаветграда Р.Кобця.

55 років тому (1956):

- На екрани СРСР вийшов фільм „Весна на Заречной улице” (оператор

П.Ю.Тодоровський, уродженець м.Бобринця).

- Хутір Надія отримує статус державного заповідника-музея І.К.Карпенка-

Карого, класика української драматургії.

50 років тому (1961):

- У с . Глодосах Новоукраїнського району знайдено одне з найбагатших

поховань (7 ст. н.е.) з дорогоцінною зброєю та великою кількістю золотих

прикрас (понад 2,5 кг). Ця археологічна знахідка („глодоський скарб”) зберігається в музеї історичних коштовностей України.

ІМЕННИЙ ПОКАЖЧИК

Абаза М.С.

Авраменко О.В.

Алексєєв М.М.

Аленін Ю.П.

Алтухов М.І.

Анастасьєв В.К.

Андреєва М.А.

Андреєва Р.А.

Аністратенко В.О.

Анцух М.Р.(арх. Боголєп)

Арнаутов В.М.

Архангородський З.С.

Арясов І.Є.

Аскері О.-М.А.

Бабенко А.Є.

Бабенко О.К.

Бабій І.

Багаутдінов Р.М.

Баєнко В.І.

Базелян Л.Л.

Базилевич І.П.

Байдебура П.А.

Байсак М.Г.

Балицький Г.В.

Барабаш С.Г.

Бахмач Є.С.

Безпалий Л.Я.

Безпалько С.О.

Березняк Т.Г.

Бернардацці О.Й.

Бєлаковська В.М.

Бєлаковський О.М.

Бєльська Г.С.

Бій-Бродський І.А.

Білодід І.К.

Білоцерківський Л.Г.

Божій М.М.

Бойко А.І.

Бондар І.К.

Бондар Я.А.

Бондаренко М.М.

Боровський Ф.А.

Бошняк О.К.

Бранке В.Ю.

Браун В.О.

Бровченко В.Я.

Бродський Г.Л.

Бродський Л.М.

Брун К.І.

Булгаков М.А.

Бурденко М.Н.

Бурковський А.Т.

Вайпан А.О.

Вегелін О.І.

Величковський А.Є.

Верхоланцев В.О.

Власенко М.В.

Вовченко Г.Д.

Водько М.П.

Войченко Г.О.

Волгін С.О.

Волков О.М.

Волошина А.П.

Вороний М.К.

Ворошилов К.Є.

Гава О.В.

Гаврилюк В.П.

Гайчук П.Ф.

Гамаза В.Л.

Ганоцький В.Ф.

Гарднер С.

Гельбак П.О.

Гершфельд Д.Г.

Гетьманець Г.М.

Гінет Р.Є.

Глєбов С.І.

Глядківський П.С.

Гнатюк Г. М.

Голов’янко З.С.

Гомберг М.

Гончарь Г.М.

Гончаренко В.Г.

Горбатюк В.Г.

Гощинський С.Ю.

Гришко М.С.

Гришко П.С.

Грушевський М.С.

Гулий-Гуленко А.О.

Гуля Л.С.

Гумільов М.С.

Гусаренко Л.Л.

Давидов М.Л.

Дементьєв В.А.

Дєвінов-Нюренберг Д.М.

Дєєва Н.М.

Дидишко О.І.

Діброва І.Д.

Дмитренко Ю.М.

Добрін Н.Н.

Добровольська (Бржеська) О.Л.

Добролюбов М.О.

Докучаєв В.В.

Долгушев В.А.

Домогацький В.М.

Дорба І.В.

Драч І.Ф.

Дригін В.М.

Дундученко Л.О.

Дьомін С.

Ельворті Р.

Ельман (Саулович) М.

Ерделі Я.Є.

Еренбург І.Г.

Євченко І.П.

Жадов О.С.

Жаркіх М.І.

Желтомирська Н.Є.

Журавленко-Журавльов Г.М.

Завадовський М.М.

Завалевська В.О.

Заіюльєв М.М.

Захаренко (Корнійчук) М.Ф.

Звенигородський В.Б.

Звєрєв (Замберг) І.Ю.

Зіновік М.А.

Зіоров М.З.

Зонін О.І.

Іванов В.М.

Іванов Д.Й.

Іващенко А. (арх. Арсеній)

Ілляшенко М.В.

Іщенко Г.А.

Карпов Є.А.

Кир’янов В.В.

Кіров С.М.

Кобилянський І.О.

Колачевський М.М.

Коломийченко І.І.

Компанієць І.І.

Кондратенко В.Ф.

Кондратець В.О.

Кониський О.Я.

Коптєв А.А.

Корнієнко В.П.

Корнієць Л.Р.

Корсунський С.Г.

Котовський Г.І.

Коцебу П.Є.

Кочерга П.Є.

Кравченко Ю.Ф.

Крижанівський Д.Я.

Крикун (Дума) П.М.

Кришень П.Ф.

Крюченко В.П.

Кузьменко Г.А.

Кулініч Д.

Куманський А.П.

Куроп’ятников Г.О.

Лавренко М.М.

Лавро К.Т.

Лагно Ф.Ф.

ЛашкулФ.Г.

Лев Б.Д.

Левандовський М.Є.

Леонтович М.П.

Лєсков М.С.

Лисаневич Г.І.

Лисенко А.В.

Лисенко Ю.А.

Листопадова Л.В.

Литвакова (Радволіна) Ю.М.

Литвинов М.Я.

Лицканович О.Ф.

Лінденер В.Б.

Ліст Ф.

Ловецький (Левицький) П.Ф.

Логвинюк О.С.

Лубенцов В.М.

Лупалов В.І.

Луценко О.У.

Любович Ю.В.

Ляпін І.І.

Лятошинський М.Л.

Макаров Р.М.

Маленченко Ю.І.

Малиновський В.О.

Мальшинський А.П.

Маресьєв О.П.

Марко В.П.

Мартиненко М.В.

Маруценко В.Г.

Марцинковський С.П.

Марчук Є.К.

Маслов Аркадій

Мацієвський А.Ю.

Мезенцев Р.С.

Мексін Я.П.

Мельничанський Г.Н.

Мельничук С.Г.

Мережко О.О.

Микола І

Милославський (Фрідебург) М.

Михалко І.С.

Міансарова Т.

Мішура В.Д.

Мовчан В.П.

Мокрієв Ю.О.

Моріц О.А.

Моторний Ю.Д.

Мунц О.В.

Муравйов-Апостол І.І.

Муравйов М.А.

Мухін Є.Й.

Набатов (Туровський І.С.)

Надєждіна О.М.

Нансен Фрітьоф

Нарбут Д.

Настенко О.А.

Некрасов М.О.

Нікітенко С.В.

Ніколаєвська Л.П.

Ніколаєнко Г.М.

Ніколаєнко С.М.

Німенко С.О.

Новиков Г.Т.

Новиков С.Ф.

Оболенський Є.П.

Овчаренко Н.Ю.

Омельченко А.Ф.

Омелянович-Павленко І.

Орлик Л.Л.

Осадчий Т.І.

Осипенко П.Г.

Осмоловський Ю.В.

Островський Д.М.

Павленко І.І.

Павлович (Вельтман ) М.П.

Павловський К.С.

Павловський С.С.

Паллас П.С.

Панич Ю.О.

Панченко Д.І.

Панютін Л.К.

Парсамов С.С.

Пархоменко О.Я.

Паученко Я.В.

Пашутін О.М.

Паюхіна В.

Пестунов В.М.

Петренко В.П.

Петренко І.Д.

Петренко М.М.

Петровський І.Г.

Пєтков В.П.

Пильчиков Д.П.

Піддубний С.

Плітін В.

Подоляка А.М.

Подолинський А.І.

Подушкін К.М.

Полонський Ф.М.

Польовий О.Г.

Поплавський Г.Г.

Порецький П.С.

Порошин С.А.

Поярков В.О.

Проскура Г.Ф.

Пузенкін С.О.

Пучков Д.Ю.

Пушкіна Н.О.

Пхиденко С.С.

Равицький М.П.

Равлюк М.Т.

Раєвська (Волконська) М.М.

Раєвська С.М.

Раєвський М.М.

Раєвський М.М. ІІ

Раєвський М.М.

Разумний О.Ю.

Растригіна А.

Редько В.Ф.

Рибаков М.Х.

Рибачук В.І.

Ритов М.В.

Рішельє А. (дюк де Рішельє)

Ровда К.Й.

Родіонов І.О.

Розмирович (Майш) О.Ф.

Романов В.В.

Романов В.П.

Романов М.М.

Рубчакова К.А.

Рудяков М.О.

Русова С. (Ліндфорс С.Ф.)

Руфф Г.В.

Сабірзянов Т.Г.

Савич О.М.

Садовський (Тобілевич) Микола

Сазонов Ю.П.

Самійленко В.В.

Самойлович Ф.І.

Сапожников М.(ієромонах Микита)

Сарана Ф.К.

Сафронов С.О.

Селецький П.І.

Сербулов В.Ф.

Синенко О.Л.

Синявський А.С.

Сідалковський О.М.

Скічко О.О.

Скліфосовський М.В.

Скобелев Д.І.

Скоромний В.П.

Скрипник Л.Г.

Скрябін О.М.

Славинський М.Б.

Слободян С.М.

Соколов-Бородкін К.В.

Сосновський О.Г.

Спіньов О.О.

Степаненко С.М.

Степанченко Л.Т.

Степняк-Кравчинський С.

Стояновський Д.М.

Суетін О.С.

Сухомлин І.М.

Сухомлинська О.В.

Таран І.М.

Тарапака А.В.

Таратута О.І.

Таратута (Рафулов) В.К.

Телеганенко В.І.

Тендюк Л.М.

Терен (Таран) Віктор

Тичина П.Г.

Тищенко М.І.

Ткаченко В.І.

Ткаченко С.І.

Тобілевич Ю.І.

Товкайло В.Г.

Торговець З.В.

Труд А.І.

Тьомкін В.І.

Тютюнник Г.М.

Тютюнник Ю.Й.

Тютюшкін С.Ф.

Українка Леся (Косач)

Уманський Т.Х.

Успаленко М.І.

Уточкін С.І.

Филипович П.П.

Фільштейн Л.М.

Фоменко М.Г.

Хижняк Б.С.

Цвіліховський М.І.

Цимбал А.К.

Цімейко О.А.

Цупренко С.Г.

Цюпко В.Ф.

Чамлай Б.Ф.

Чегодар А.Я.

Черевко К.М.

Чермак Б.Д.

Черниш А.Г.

Черняховський В.Г.

Чертков В.О.

Честахівський Г.М.

Чикаленко Є.Х.

Чубар В.Я.

Шандра Г.В.

Шаповалов А.Г.

Шаповалов О.Т.

Шапошников І.Г.

Шаров І.Ф.

Швидченко І.Т.

Шемендюк П.С.

Шепельський М.В.

Шимановська-Корвін С.

Шляховий К.В.

Шмаєвич Л.І.

Шмідт (Гутман) Д.А.

Шостаківська Ю.С.

Шрейбер Г.Я.

Штолько В.Г.

Шукевич М.Л.

Шульгин М.Я.

Шульгин Я.М.

Шумилов П.П.

Щерба А.

Юречко В.І.

Юцевич Є.О.

Якименко М.А.

Ярий (Булка) С.С.

Яриніч В.І.

Ці дві статті додати у розділ „Адвокати Єлисаветграда”

НАШІ ЗЕМЛЯКИ «ОВІД», «ГРАФ ВРОНСЬКИЙ»

ТА ІНШІ − ВОЇНИ-ІНТЕРНАЦІОНАЛІСТИ XIX СТОЛІТТЯ

...Взять с собой достаточную сумму денег, дабы явиться в

Сербию волонтером, ни в чем не нуждающимся, а не

авантюристом, продающим свои услуги сербскому правительству.

Из письма Николая Вронского матери от 24.06.1876.

У кращому на сьогодні художньому фільмі про війну в Афганістані «9 рота»

режисера Федора Бондарчука вперше пролунала правда: примусово туди нікого

не посилали; принцип добровільності, нехай і формально, був дотриманий. То

інша справа, що відмовлятись від «добровільного» виконання інтернаціонального

обов'язку вважалось ганебним вчинком.

Колишній СРСР відверто паразитував на благородному бажанні

допомогти іншим народам у їхній боротьбі за національне визволення, за спра-

ведливий устрій свого життя. У такий спосіб СРСР намагався експортувати

соціалістичні ідеї; спонукати країни, яким надавалась інтернаціональна допомога, до будівництва «світлого майбутнього». Сотні тисяч, якщо не мільйони, колишніх

воїнів Радянської Армії у складі «обмежених контингентів» воювали у десятках

країн Азії, Африки та Латинської Америки.

Проте

не

комуністична

ідеологія

вигадала

це

поняття

−

інтернаціональний обов'язок. Воно було притаманне зокрема кращим

представникам російського дворянства у II половині XIX століття. Масовий

сплеск бажання допомогти поневоленим братам-слов'янам виник у 1876 році, коли у Сербії та Герцеговині спалахнуло антитурецьке повстання. Тоді Російська

імперія прагнула об'єднати весь слов'янський світ. Ідеї всеслов'янської

єдності під орудою Москви − «Третього Риму» були дуже популярними. Отож і

доводиться говорити про вплив на тодішніх воїнів-інтернаціоналістів

великодержавницької імперської ідеології. Ця обставина жодною мірою не

затьмарює благородства, героїзму та жертвеності російських добровольців. У

романі «Анна Кареніна» Л.Толстой відзначає: «Резня единоверцев и братьев-

славян визвала сочувствие к страдающим и негодование к притеснителям.

Геройство сербов и черногорцев, борющихся за великое дело, породило во всем

народе желание помочь своим братьям уже не словом, а

делом».

Були серед них і уродженці нашого краю, як добре

відомі сьогодні, так і несправедливо забуті. Першим на-

звемо Сергія Степняка-Кравчинського (1851-1895) −

знаменитого народовольця і письменника. Біографія

уродженця с.Новий Стародуб (Петрівський район) − сюжет для захоплюючого

авантюрного роману. Варто лише згадати зухвале вбивство шефа жандармів

Мезенцева у Петербурзі, страченого Степняком-Кравчинським за вироком партії

«Народна воля» у 1878 році. А до того він «ходив у народ» з метою підняти

селянські маси на повалення царського режиму; брав участь у національно-

визвольному русі у Герцеговині, слов'янське населення якої повстало проти

Туреччини. Очевидно, тоді, у 1875-1876 роках, Степняк-Кравчинський пройшов

добру підготовку до терористичної діяльності, яка практикувалася наро-

довольцями. Не випадково саме С.М.Степняк-Кравчинський послужив

прототипом головного героя надзвичайно популярного серед революціонерів

роману англійської письменниці Е.-Л.Войнич «Овід».

Крім «Овода», приблизно у той самий час, але вже у

сусідній Сербії, опинився прототип ще одного літера-

турного персонажа графа Вронського − полковник

Микола Миколайович Раєвський (1839-1876), онук героя

Вітчизняної війни 1812 року, якого називають «першим

російським бавовнярем». У невеличкому сербському селі

Горні-Андровац уже понад 100 років стоїть незвичайний

пам'ятник цій людині. Раєвський загинув 20 серпня 1876 року, його останки після

урочистої траурної церемонії в Белграді були перевезені на батьківщину і по-

ховані у сімейному склепі, що знаходиться у с.Розумівці Олександрівського

району. А у вересні 1903 року на місці загибелі М.М.Раєвського коштом його

родини було споруджено церкву в ім'я Св. Трійці, яку серби

називають «церквою графа Вронського». Відомий пушкініст Борис

Модзалевський так характеризував „графа Вронського”: „Он принадлежал к

числу тех редких русских натур, которые всю жизнь неустанно ищут себе живого

дела и, раз остановившись на чем-то, готовы вложить в него всю свою душу”.

Прикметно, що 3 березня 1902 року на урочистій церемонії закладання храму-

пам’ятника полковнику М.М.Раєвському („графу Вронському”) в ім’я Св. Трійці

в Горні-Андровац Росію, крім звісно членів родини, представляв випускник

Єлисаветградського кавалерійського училища 1883 року, а тоді військовий агент у

Сербії, Чорногорії та Болгарії, полковник Євген Олександрович Леонтович (1862-

після 1937).

Якщо «Овода» та «графа Вронського» на Кіровоградщині пам'ятають і шану-

ють, то цього аж ніяк не скажеш про нашого третього воїна-

інтернаціоналіста XIX століття Дмитра Антоновича Гольдштейна (1842-1876). А

тим часом, йому присвячена окрема стаття у дореволюційній багатотомній

енциклопедії «Русский Биографический Словарь», щоправда у радянські

енциклопедичні видання Гольдштейн чомусь не потрапив.

Народився Дмитро Антонович 1842 року в Єлисаветграді. Був сином

місцевого лікаря Гольдштейна, одного з перших членів Єлисаветградського

наукового медичного товариства з 1868 року, що утримував єдину в місті аптеку.

Андрій Достоєвський згадує: „...Доктор Антон Антонович Гольдштейн и

жена его Елизавета Дмитриевна; как к лучшему доктору в городе, мы всегда

обращались за советами к нему. Оба они, как муж, так и жена, были

рождены евреями и крестились по женитьбе в г. Елисаветграде. Оба они

Дмитриевичи потому, что у них был крестным отцом барон Дмитрий

Ерофеевич Остен-Сакен”. Їхній син Дмитро закінчив 2-у Київську гімназію, потім фізико-математичний факультет Київського університету. Сталося це у

1864 році. Юнак вирішив присвятити себе педагогічній діяльності. Понад 8 років

він викладає в гімназіях Києва, Златополя, Миколаєва та Петербурга; починає

займатися журналістикою.

А тим часом, у рідному Єлисаветграді виник конфлікт між місцевим

земством та Міністерством народної освіти щодо долі Єлисаветградського

земського реального училища. Річ у тім, що училище було засноване

(1870 рік), фінансувалось та підпорядковувалось єлисаветградському земству і

така самостійність дуже не подобалась освітянським чиновникам. Ця справа

набула значного розголосу у 1872 році. Редактор популярної столичної газети

«Неделя» Павло Гайдебуров запропонував Гольдштейну написати статтю про

намагання Міністерства будь-що підпорядкувати собі училище в Єлисаветграді.

Стаття під назвою «Скорбный лист земско-учебного предприятия» була

надрукована у № 35 Недели» за 1872 рік. Міністерство під тиском преси і

громадськості змушене було залишити ЄЗРУ у спокої.

У 1873 році Дмитро Гольдштейн вступає на педагогічні курси при 2-й

військовій гімназії і протягом двох років перебуває кандидатом-педагогом.

Одночасно він активно співробітничає з газетами «Неделя» і «Киевский

телеграф»; друкує статті, листи з Петербурга, висвітлює новини столичного

життя. У 1875 році після закінчення курсів Дмитро Антонович здійснює

мандрівку по Європі, бере участь у геологічній експедиції в Альпи.

Повернувшись у Росію, він отримує призначення на посаду викладача 2-ї

Московської військової гімназії.

Повстання

сербів

проти

турецького

поневолення

покликало

Гольдштейна в дорогу. Влітку 1876 року він стає військовим кореспондентом

газети «Неделя». Його кореспонденції друкувались під назвою «Листи із Сербії».

Військовому журналісту майже неможливо уникнути безпосередньої участі у

бойових діях. Так сталося і з нашим земляком. 11 серпня 1876 року після загибелі

начальника Шуматовського редуту Гольдштейн взяв командування на себе і

відбив відчайдушну атаку турків. Був відзначений сербським командуванням

медаллю «За хоробрість». Під час наступу турків під містечком Алексинацем

Гольдштейн, як і полковник Раєвський, перебував при головному штабі сербських

повстанців та російських добровольців. Обидва наші земляки за особисту відвагу

були нагороджені орденами «Таковський хрест».

20 серпня 1876 року куля в голову обірвала життя «графа Вронського», а

через десять днів після такого ж смертельного поранення помирає в лазареті

Дмитро Гольдштейн. Його родина не була такою заможною, як у Раєвського.

Тому прах педагога, журналіста і воїна Дмитра Гольдштейна назавжди залишився

у сербській землі.

Андрій Віталійович Лисенко (1851-1910) – рідний брат українського

композитора Миколи Лисенка – відразу після

закінчення у 1876 році медичного факультету

Київського

університету

також

вирушає

добровольцем у Сербію, згодом бере участь у в

російсько-турецькій війні (1877-1878). Він служив у

санітарному відділі Товариства Червоного Хреста,

отримав 4 ордена. Тривалий час (1884-1905) жив і

працював у Знам’янці. Андрій Віталійович був лікарем залізничної лікарні, першим завідуючим Знам’янським лікувально-продовольчим пунктом, який

надавав амбулаторну допомогу робітникам (з 1892). У 1898 році організував з

робітників станції і депо аматорський музично-драматичний гурток.

За офіційними джерелами, на допомогу повсталим сербам у 1876 році

прибуло майже 3 тисячі російських добровольців, у тому числі 700 офіцерів.

Навіть головнокомандувачем сербською армією у війні з Туреччиною був

російський генерал Михайло Черняєв.

ЯК НАШІ ЗЕМЛЯКИ ЛЕНІНА ХОРОНИЛИ

Книга спогадів нашого земляка Олександра Юхимовича Разумного (1891-1972) «У истоков....Воспоминания кинорежиссера»

побачила світ уже після смерті автора − у 1975 році.

Можливо, передчуття близького кінця й додало

сміливості Разумному розповісти про наболіле:

«...Початок роботи у звуковому кіно не був для

мене сприятливим. Через незалежні від мене

причини не було реалізовано ретельно підготов-

лену разом з письменником О.Серафимовичем

«задумку» − фільм «Залізний потік». Інший фільм

«Кара-Богаз» («Чорна паща»), створений у

винятково складних експедиційних умовах у пустелі «Кара-Кум» за сценарієм

К. Паустовського, не був випущений на екран, хоча я й досі вважаю його

однією з кращих своїх кінокартин». І це, незважаючи на те, додає Олександр

Юхимович, що стрічку переглянув французький письменник-комуніст Анрі

Барбюс, і вона справила на нього велике враження. Про фільм Разумного він

написав дуже схвальну рецензію в газеті «Известия». Певно, ми ніколи вже не

дізнаємося, чому був заборонений фільм нашого земляка. Як бачимо, навіть

митці, цілком лояльні до комуністичного режиму, які служили йому вірою і прав-

дою, мали на своєму рахунку заборонені фільми, книги, вистави.

Олександр Разумний (у кіно з 1915 року) вважається одним із зачинателів

радянського кінематографа. Він зняв протягом життя близько двох десятків

фільмів. Серед них − одна з перших історико-революційних кінострічок «Життя і

смерть лейтенанта Шмідта» (1917), агітаційна картина «Повстання» (1918).

Разумний першим екранізував повість Горького «Мати». А поставлена ним

кінокомедія «Комбриг Іванов» (1923) впродовж тижня демонструвалася в одному

з найбільших кінотеатрів Нью-Йорка під назвою «Красуня і більшовик». Тож не

випадково саме Олександра Юхимовича було призначено оператором і

режисером-керівником зйомок документального фільму «Похорон В.І.Леніна»

(1924).

Слід відзначити, що наші земляки брали найактивнішу участь у похороні

вождя. У почесному караулі біля труни Леніна стояли Григорій Зінов'єв, Дем'ян

Бєдний, Григорій Мельничанський та багато інших «вірних ленінців», оголошених згодом «ворогами народу». Через те фільм був майже відразу

заборонений, побачили ми його тільки на початку горбачовської перебудови

(1985). А тим часом стрічка вважається одним із шедеврів світової кінодоку-

менталістики.

Крім О.Разумного, до створеної Держкіно групи, що

мала змонтувати фільм, увійшов сценарист Борис Мартов

(? − 1937) − уродженець Єлисаветграда. Про нього

Разумний, згадуючи свої перші кроки у кінематографі, пише

особливо тепло: „Мені явно не вистачало наставника,

порадника, людини з досвідом. Я звернувся по допомогу до

свого земляка Бориса Мартова, котрий завідував на той час

літературним відділом ательє Г.Лібкена. Мила, чуйна

людина, дуже зайнята, він терпляче вислухав мою плутану, і надмірно

експансивну розповідь про шляхи оволодіння професією кінематографіста...

Мартов замислився і тихо, немов сам до себе, сказав посміхаючись:

„Продовжуй, Сашко, працювати художником, а попутно придивись до секретів

наших режисерів. Гадаю, ти зрозумієш, як не треба працювати!”

Мертвого Ілліча довірили знімати двом операторам, які також народилися в

Єлисаветграді: Григорію Лембергу (1873-1945) та його сину Олександру

Лембергу (1898-1974). Григорій Мойсейович прийшов у

кінематограф з фотографії, якою професійно займався

до 1911 року. Свій перший ігровий фільм „Золото,

сльози і сміх” зняв у 1914 році. А загалом до 1917р. був

оператором понад 30 ігрових кінострічок. Знімав події

Лютневої революції 1917 року, кінохроніку

громадянської війни. У 1920-1921р.р. – завідувач

кіносекції при агітпоїздах ВЦВК. З 1923 року – оператор

Держкіно,

зняв

декілька

науково-популярних фільмів як

оператор

і

режисер

та

постановник художніх стрічок: „Степные огни” (1926),

„Гюль и Талмаз” (1929).

Олександра Лемберга взагалі називають корифеєм

документальної кіноленініани. Саме він зробив першу

кінозйомку вождя під час його знаменитого виступу з

балкону особняка Кшесинської з „квітневими тезами”

незадовго до Жовтневого перевороту. Згодом Олександр

Григорович знімав Леніна 1 травня 1917 р. на мітингу на

Марсовому полі, 7 листопада 1917 р. на Червоній Площі, 5 листопада 1917 р. на

Всеросійському з'їзді Рад. А ще Лемберг-молодший під керівництвом геніального

Д.Вертова брав участь у зйомках знаменитого кінофільму «Шоста частина світу»

(1926).

Утрьох наші земляки на зйомки похорону Леніна використали понад 1600

метрів кіноплівки.

У книзі мемуарів О.Разумний тепло згадує ще одного земляка, музиканта і

диригента Георгія Поляновського (1894-1983). На похороні Леніна він диригував

зведеним хором швейників, що виконував спеціально написану ним ораторію «Не

плачте! Не плачте!».

Та найпопулярнішим фільмом нашого земляка був і залишається «Тимур і

його команда» (1940) за сценарієм Аркадія Гайдара. Одна з найвідоміших книг

письменника народилася як сценарій, спеціально написаний для Разумного.

Патріотичний тимурівський рух охопив мільйони дітей у Радянському Союзі.

У післявоєнні роки Олександр Юхимович поставив два художні фільми:

«Міклухо Маклай» (1947) та «Ігнотас повернувся додому» (1956) − одну з перших

картин литовської кіностудії.

А ще упродовж усього життя Олександр Разумний працював як

художник-графік, створивши унікальну портретну галерею діячів російського та

радянського кіно «Мої сучасники» (О.Довженко, С.Ейзенштейн, Я.Протазанов, В.Мейєрхольд та ін.).

І якщо про Разумного-кінорежисера краєзнавці згадували неодноразово, то

творчість Разумного-художника на батьківщині й досі, здається, належно не

оцінена. А витоки життя й творчості митця у Єлисаветграді. Тут помічник

фотографа Сашко Разумний захопився театром і малюванням, відвідуючи ама-

торський гурток Сергія Марцинковського при клубі заводу Ельворті та Вечірні

Рисувальні Класи Феодосія Козачинського при земському реальному училищі. У

1914 році він закінчив Одеське художнє училище, де навчався живопису у

К.Костанді. А потім захопився кіно, не забуваючи однак і про свій хист

художника.

У графічному циклі Разумного, що налічує

понад півтораста робіт, можна виділити серію

портретів наших земляків-єлисаветградців, які

стали пітерцями і москвичами, відомими діячами

мистецтва. Крім уже згаданого кіносценариста

Бориса Мартова, Разумний виконав портрети

театрального діяча Ігоря Нєжного, скульптора

Ісидора Золотаревського, актора Іони Бродського,

поета Куби Галицького, художників Амшея

Нюренберга, Олександра Осмьоркіна та інших

земляків, друзів дитинства та юності − членів

неофіційного «єлисаветградського земляцтва» у Москві.

У передмові до книги спогадів О.Разумний зазначає: „Пошкодувавши за тим, що ти − не письменник і не можеш все передати словами так само пластично, як

бачиш пам’яттю, все ж берешся за цю працю, втішаючи себе надією підкріпити, доповнити слово підвладною тобі мовою образотворчого мистецтва. Нехай

портрети договорять невисловлене...”.