ББК 84(4УКР) 6-5

УДК 82-1

Л 67

Ліщенюк Г.

Л 67

Рік місячного метелика. – Кіровоград: Центрально-Українське видавництво, 2016.

– 72 ст.

ISBN 978-966-130-091-9

ББК 84(4УКР) 6-5

УДК 82-1

ISBN 978-966-130-091-9

© Ліщенюк Г.В., 2016

© Центр.-Укр. Вид-во, 2016

Любий друже Григорію.

Ваші

філософські

мініатюри

прочитав

уважно

і

вони

мені

сподобалися. У них є все: глибока

думка, образність, краса слова, якась

невимовна душевна печаль...

Продовжуйте писати неодмінно.

Обнімаю.

Петро Сорока.

3

* * *

В руці тримаю нитку Аріадни.

Хода моя невпевнена і важка.

Вічність відраховує кроки.

* * *

Павук і комаха.

Мисливець і жертва.

Вічна проза буття.

* * *

Повіяв північний вітер.

Хмари тінь упала на руку.

Метелик шукає тепла.

* * *

Десь далеко вдарив грім.

Марно шукати прихистку

Подорожньому серед степу.

* * *

На блакитній скатертині неба

Жовтий лимон сонця.

Скоро полудень.

4

* * *

День догоряє.

Вітрильник чекає припливу.

Повний місяць вселяє надію.

* * *

Вітер чи птах запізнілий

Б'ється у вікна.

Завтра останній день осені.

* * *

Шматок чорного хліба

На кружці молока –

Смачний натюрморт дитинства.

* * *

Крила метелик обпік

Об жовте листя клена.

Скоро дощі принесуть вологу.

* * *

Золотава імла.

Перепілка боса біжить стернею.

Пора жнив.

5

* * *

Листок вербовий упав на воду.

Вітер втих.

Час повного місяця.

* * *

Над зораним полем

У сірім небі птах.

Пізня пора прощань.

* * *

Вітрило випране дощами.

Дме південний бриз.

Дорога обіцяє пригоди.

* * *

Тінь у вікні промайнула безшумно.

Нічний хижак жертву пантрує.

Кажан чи сова може?

* * *

Журавлині ключі

Відлітають на південь.

Сумні спогади будять їхні крики.

6

* * *

Білі вірші зими

Наснилися нині.

Рими шукати там марно.

* * *

Клени вітрами порізані,

Криваві крони

Бинтують туманами вранці.

* * *

Краплі на шибці.

Роса чи сльози?

Живу на дні болю.

* * *

Оси кружляють над плодом достиглим.

Літо згоріло.

Вітер фарбує листя.

* * *

Вільха старезна,

Мов птаха зелена стоїть край обриву.

Безсила, злетіти не може.

7

* * *

Сонце вибалки засіває промінням.

Весною кульбаба

Цвістиме рясно.

* * *

День вечора доганяє,

Щоб разом упасти

В обійми ночі.

* * *

Стежки забуті сняться часто, Марно шукаю там

Знайомі сліди.

* * *

Хода моя неквапна.

Гарячий пісок обпікає стопи.

До горизонту подати рукою.

* * *

Вдивляюся в холодне скло дзеркала.

Тіні минулого

Живуть у ньому.

8

* * *

Зірка впала у воду.

Подих вітру чи зітхання ангела.

Що це?

* * *

Ліс рясно скидає листя.

Але стежок під ним уже не знайти.

Самотність поселилась довкола.

* * *

За горизонтом губиться дорога.

Сонце в зеніті.

Скоро зустрінемось, друже.

* * *

Самотній рибалка.

Вдалині вітрильник.

Альбатрос доганяє хвилю.

* * *

Зламана гілка верби звисає безсило.

Дикі гуси кричать у небі.

Далеч марить снігами.

9

* * *

Зорі серпневі

Зриваються з неба,

Навесні зацвітуть горицвітом.

* * *

Троянди зів'яли.

Суховії спікають обличчя.

Шлях додому важкий і тернистий.

* * *

Дикий крижень розбудив сонну воду.

Вітер притих в очереті.

На сході рожевіє небо.

* * *

Морок ночі густий.

День у сутінках сірих.

Час зимового сонцестояння.

* * *

Блискавка розрізала хмару.

Грім закотився за обрій.

Слухаю пісню дощу.

10

* * *

Асфальт розпашілий під шинами.

Що там за поворотом?

На милі перемножений час.

* * *

Мертвого краба розкльовує чайка.

Життя і смерть поруч.

Невід'ємна мить вічності.

* * *

Кришталеві бурульки на сонці.

Сім барв веселки -

Зими заримована проза.

* * *

Сліди на піщаному березі.

Людини чи звіра?

Вода не зоставить нічого.

* * *

На ліхтаря білу кульбабу

Ніч накинула сітку дощу.

Тіні змивають потічки.

11

* * *

Риба скинулась раптом.

Кола пішли по воді.

Місяця мідну монету у себе вписали.

* * *

Свист вітру,

Шум листя, крик птаха.

Тільки тиша самотня завжди.

* * *

Білі дерева в саду.

Іній чи цвіт?

Здається, вчора було ще літо.

* * *

Сіра гладінь ріки.

Чапля на мілині завмерла.

Ось і грому далекий гуркіт.

* * *

Рудий листок очерету -

Згорілого літа крило.

Прощально на сизому вітрі тріпоче.

12

* * *

Вдалині скелястий берег.

Що там?

Вічна жага плавби.

* * *

Цілу ніч падають каштани.

Лунко відраховують осені кроки.

Завтра до зими буде ближче.

* * *

Метелик на вересневому вітрі

Барвистий спогад

Про літо навіяв.

* * *

Місяць на воду впав.

Затіяли жаби концерт.

Стара черепаха заснути не може.

* * *

Друзі з минулого приходять у сни.

Пам'ять панує над часом.

Жаль, що не вічно.

13

* * *

Джміль над зів'ялою квіткою.

Що він знайде там сьогодні?

Спогад і більше нічого.

* * *

Сніжинка на щоці -

Поцілунок холодного неба

Стане водою раптом.

* * *

Ніч як безодня.

Абсент розбавляю дощем.

Живу один серед марев.

* * *

Безлисті дерева сум колисають.

Ранок спить у калюжі.

Сонця чекати марно.

* * *

Над чорною ріллею

Свічку берези

Вітри загасити не можуть.

14

* * *

Боса доріжка

Біжить у минуле.

Там десь моє дитинство блукає.

* * *

Сонце за скелі сховалось.

Що там на жовтім піску?

Ламані лінії тіней.

* * *

Сич на осиці сумує.

Місяць сховався за хмари.

Ранок дощі обіцяє.

* * *

В лісу осіннього храмі

Вітражами із листя

Душу зігрію сьогодні.

* * *

Злива вщухла.

Кольоровий місток райдуги

По дорозі додому.

15

* * *

Літній вечір.

Рожеві хмари,

Наче дитинства забутого мрії.

* * *

Зашпори заходять у пальці.

Морози для зими вночі

На вікнах вірші пишуть.

* * *

Снігова пустеля степів.

Семибарвна таємниця

Білого кольору.

* * *

Рибалка в човні.

Блискавка на воді віддзеркалилась

І блешнею впала на дно.

* * *

День дощами сумує.

Вип'ю вина.

Спогадом серце зігрію.

16

* * *

Небо прозоре як скло.

Вдалині міраж.

Спрага висушує горло.

* * *

Пом'ять по крихті

Минуле ночами збирає.

Гіркі ілюзії щастя.

* * *

Скінчилась злива серпнева.

По мосту веселки

Пребіжу в осінь.

* * *

Профіль хмари

На фоні неба -

Вітер казкового звіра малює.

* * *

Гасне день,

Ховаючи в тінях стежину.

Шукати її подорожньому зараз даремно.

17

* * *

На березі замок з піску.

Шум хвилі.

Дитинства далекого спогад.

* * *

Криниця над вибалком,

Майже не має води.

Зорі на дні марять небом.

* * *

Листя пливе за водою.

Шукати прихистку йому

Тут марно.

* * *

Метелика чи ангела тінь

Раптом упала на землю?

Нині Великдень.

* * *

Над хризантемою

В'ється бджола запізніла.

Квітки холодна краса її вабить і тільки.

18

* * *

Білогриві хуртовини за море втекли.

Квітень зеленим лошам

Степами біжить.

* * *

На мокрій ріллі

Ворон сумує.

Меланхолія пізньої осені.

* * *

В очереті рудому

Сліди загубились.

Нині сільця порожні знову.

* * *

Сонячний зайчик

Вранці у воду впав.

На дні спочине до ночі.

* * *

Візерунки дивні

На шибках замерзлих.

Мертва краса заворожує часто.

19

* * *

Густий запах фарб.

Охра і ультрамарин.

За вікнами тліє вечір.

* * *

Місяця жовтий сік

В жмені серпневих ночей

Зорями капає.

* * *

Піт випікає очі.

Хижа птаха віщує біду.

Може до вечора встигну?

* * *

Дощ ніяк вгамуватись не хоче.

Чорний птах мокне на гілці.

Прикра, самотня старість.

* * *

Барвиста осінь.

Метелик над грядкою квітів.

Дивна ілюзія щастя.

20

* * *

Із моху постіль зроблю.

Заночую в хатині старій.

Спогадом вигою серце.

* * *

Вдивляюсь в заплакану шибку.

Що там за мороком сірим дощів?

Зима снігами ряхтить.

* * *

Крові згустки

Чи грона калини на стежці?

Далекий постріл розірвав тишу.

* * *

Розведу серед ночі багаття.

Поселю заблукалому в серці надію.

Тільки метелика шкода.

* * *

Слід в очереті сухому.

Птаха нічна билась крилами

Чи вітер дорогу шукав?

21

* * *

Місяця біле півколо губиться в небі.

Раптом вітру порив.

Вже до ранку подати рукою.

* * *

Шурхіт в рудих комишах.

Марно чекати тут звіра.

Просто заплутався вітер.

* * *

Сірою сіткою дощів

Осінь ловить дерева.

Думає - птахи може?

* * *

Вітри хуртовині рвуть віжки.

Дорога важка і далека.

Бійся заснути на савані снігу.

* * *

Над озером бабка кружляє.

Крильця прозорі, як хвилі.

Небо купається в них.

22

* * *

Сизі хмари

Блискавки в собі ховають

Чи гасять дощами їх може?

* * *

Листопад загубився в тумані.

Земля липка і драглиста.

До весни ціла вічність.

* * *

Чи то роси замерзлі біліють, Чи коні сиві

В степу сухі трави толочуть?

* * *

Вітер під вікнами бродить.

Місячним сяйвом зігрітись не може.

В долоні хухає.

* * *

Що тебе будить ночами?

Що не дає тобі спати?

Привиди вмерлих надій.

23

* * *

Влітку, серед степів,

Зелені примари вимерлих сіл, Можна побачити часом.

* * *

Ніч як безодня глибока.

Вина не вистачило в чашці.

Спогад зігріє хіба?

* * *

Вечір зойкнув,

На льоду послизнувшись.

В очереті рудому бурштинові зорі збирає.

* * *

Мокрий сніг за вікнами.

Вітер хвірткою грюкнув.

Нині зими перший день.

* * *

Все коротшає стежка у вічність.

Ночі важкі і безсонні.

Вітри дмуть на захід.

24

* * *

Білі метелики снігу.

Птаха злетіти не може.

Пам'ять про літо болюча.

* * *

Постріл у лісі.

Луна покотилась довкола.

Кров замерзає на травах.

* * *

Пора заходу сонця.

Плесо річки рожеве.

Бабка гойдає листок очерету.

* * *

Що там за океаном?

Вогні маяків далеких.

Спрага одвічних блукань.

* * *

Царство лісу зелене.

Хвоя дитинством пахне.

До осені тут зостанусь.

25

* * *

Втікаю від похвали.

Ховаюся в тінь байдужості.

Сни забути боюся.

* * *

Загнуздаю коня.

Літо доганяти поїду.

В кінці весни повернуся хіба.

* * *

Квіти осінні вбрались у роси.

В пам'яті нашій

Красивими хочуть зостатись.

* * *

Вересневі дощі

Літо пригадують тепле.

Йдучи по дорозі в осінь.

* * *

В старезних лісах тіні блукають.

Може, душі людей,

Що жили колись тут?

26

* * *

Місяць ховається в хмарах.

Роки завіяли шлях.

Назад повертатися пізно.

* * *

Мокрий листок на вітрі б'ється.

Мов ранений птах

Злетіти не може.

* * *

Марную час.

Візерунки сплітаю зі слів.

Боюся потрапить в реальність.

* * *

Вітер зорі зриває.

Ридає росою верба.

Йду на прощу до осені.

* * *

Розлука і зустріч обнялися на мокрім пероні.

Дощ осінній січе -

Життя філософія сіра.

27

* * *

Приготую глінтвейн.

Запрошу в гості спогади.

До ранку зостанемось разом.

* * *

Кольорові метелики листя

Покірно на землю лягають.

Вечір малює тишу.

* * *

Сонце сходить.

Але ранок холодний і сірий.

Тіні замерзли на вітрі.

* * *

Стежка звивиста і слизька.

Тридцять срібників у кишені.

Я знаю, хто ти.

* * *

Космосу чорна безодня.

Матерія з простору й часу.

На скронях попіл зірок.

28

* * *

Іній в саду.

Асоціація білого цвіту.

Чи дочекаюсь весни?

* * *

Ультрамарин неба нічного.

Чорною блискавкою

Кажан ріже.

* * *

Бите скло помилок під ногами.

Каміння гріхів на душі.

Дорога до себе найважча.

* * *

Шматок бурштину на піску.

Сонце і вічність у ньому.

Хто там під білим вітрилом?

* * *

Найстрашніше -

В катакомбах власної душі

Заблукати.

29

* * *

По слідах ночі

Ранок іде.

Роси збиває подихом вітру, зорі гасить.

* * *

Пізня осінь.

Згустки дощів і суму.

Сховаюсь під парасолею мрій.

* * *

Берег крутий і високий.

Гострі рифи довкола.

Борти і корма протікають.

* * *

Вечір промерз до кісток.

Ягід шипшини замало

Аби обігрітись.

* * *

Птаха кричала вночі.

Зранена, може,

Чи сни заважали спати?

30

* * *

Лісів шумовиння зелене.

Хатина стоїть в самоті.

Хтось кличе мене ночами.

* * *

Сліди на піску.

Але дощ їх змиє до ранку.

Де звіра шукати завтра?

* * *

Хмари небо закрили.

Ніч обіцяє негоду.

В дорогу збирався марно.

* * *

На поросі спалених мрій,

Дитячі сліди зостались.

Час їх стерти не може.

* * *

В лапаті долоні мерзне вільха.

Срібний пух інею

Вітер додолу струсив.

31

* * *

По свіжій ріллі граки бродять.

Збирають щось.

Може, зорі згорілого літа?

* * *

Світло в моїм вікні.

Друга чекати марно.

Метелик хіба припаде до шибки.

* * *

Хатина край лісу.

Лампа блимає ледве.

Скільки літ мене там чекають?

* * *

В сінях ніч спочивала.

З листя постіль зробила собі.

Рання осінь блукає тут.

* * *

Ніч як смола.

Чорну вуаль хмар

Вітер зірвати не може, чи довго так буде?

32

* * *

День народження нині.

Свято ніби.

Але чому ж так сумно?

* * *

Сніжку зроблю.

Жбурну її в пам'ять з розмаху.

Ах, скільки дитинства спогадів.

* * *

Берег чужий і скелястий.

Гроти й печери глибокі.

Руно золоте знайду тут, може?

* * *

Молоко вишень квітучих

Крізь пальці гілок на землю тече.

Біло довкола.

* * *

Назбираю грибів корзину.

Переберу їх разом з літами.

Як багато сміття зосталося.

33

* * *

День догоряє.

Жовтий віск сонця збігає по шибці.

Тіні оживають у кімнаті.

* * *

В рідний край повернусь.

Стежки пошукаю знайомі.

Може, сніги не засипали їх?

* * *

Сни як тумани.

Важкі і сиві.

Думаю, як дочекатися ранку?

* * *

Під хмарами літа

Мов птахи у вічність линуть.

Гукати їх марно тепер.

* * *

Звір рудий садом блукає.

В дупла порожні свище.

Дерева скоро інеєм вкриє.

34

* * *

Стернею лелека ходить.

Ноги до крові сколов,

Аж небо від болю заплакати хоче.

* * *

На вітрі дерева горять.

Ніколи рук не зігріти.

Душу хіба обпекти можна.

* * *

День заросився зранку.

Стоїть край дощу, мокрий увесь, Птахів проводжає у вирій.

* * *

Чумацьким Шляхом бреду.

Збираю у пригорщі хмари.

Дощем через вічність проллюся.

* * *

У степу доріг не знайти.

Сніги біліють довкола.

Візерунки слідів читає вітер.

35

* * *

Мудрому важко.

Йому відомо,

Що знає занадто мало.

* * *

Вересень осінь малює.

Фарби дощем розбавляє.

Ультрамарин і охру.

* * *

В правічному лісі,

На моху зеленому килимі

Мрії дитинства заснули.

* * *

Дивні відчуття –

Все зоставляю минулому,

Тільки спогади беру з собою.

* * *

Сухоцвіти квітують рясно –

Жовтий колір

Вічного суму – пора до вирію.

36

* * *

Сонце за овидом.

В миску місяця

Вечір суниці збирає.

* * *

Дощу і листя шепіт.

Літа зеленого казку

До ранку слухаю часом.

* * *

Лампа настільна, папір і ручка.

За кілька строф

Душу калічу об спогади.

* * *

Іграшки на ялинці.

Живиця пахне.

До дитинства рукою подати.

* * *

Серпневий зорепад.

В небо вдивляюся часто.

Боюся, що зірка впаде моя скоро.

37

* * *

Ночі холодної морок.

Свічки метелик, мов п'яний.

Вином лікуватися буду.

* * *

Упаду в гамак вітру.

Неба пледом укриюсь.

Казка насниться, може?

* * *

Загорнувся у сутінки вечір.

Як дитина зорями бавиться.

До ранку ще ціла ніч.

* * *

Вікнам в сірі вдивляюся очі.

Восени вони часто сльозяться.

Певно, плачуть за втраченим літом.

* * *

Ночами самотньо старію.

Як ворон із хоку Басьо,

Що на гілці безлистій.

38

* * *

Небо зорі кинуло в річку.

Тільки б діждатися ранку.

Завтра на вудку ловити їх буду.

* * *

Хмари порватись не можуть.

Тримають дощі у кишенях.

Чекають осені певно?

* * *

Замерзле вікно

Більмами в небо зоряне дивиться.

Шкода - нічого не бачить.

* * *

Лелека городом блукає.

Зорі збирає.

Намисто лелечисі хоче зробити.

* * *

В сітях матерії чорної б'ються галактики.

Що там за вічності краєм?

Все повториться знову.

39

* * *

Дерева безлисті і чорні.

Холодні вітри дошкуляють.

Сили нема відлетіти.

* * *

Де взяти осені суму,

Щоб землю слізьми напоїти?

Влітку дощів не було тут, здається.

* * *

Злива втекла за обрій.

Райдуга грається сонцем.

До нитки метелик промок.

* * *

Повітря важке і вологе.

Далекий грім розколов тишу.

Кажуть, зле на голі дерева.

* * *

Вітер у ринву дме.

Тужлива мелодія.

В небі плачуть лелеки.

40

* * *

Жар горобинових ягід,

Сніг не розтане від нього, Тільки соку терпкого нап'ється.

* * *

Відкувала зозуля.

Літа порахувала комусь.

Чому ж так мало?

* * *

Мінорна симфонія вітру

Навіяла суму.

Разом з листям опалим.

* * *

На ромашках серпень ворожить.

Трава колюча, мов дріт.

Подих осені чути.

* * *

Нарву безсмертників завтра.

В кімнаті поставлю їх.

До весни будуть квітнути, може?

41

* * *

Віків прірва німа.

Що там на дні?

Кров і сльози.

* * *

Вітри об терники порвані.

Листям опалим латані

Принесли перші морози.

* * *

Вільха стара помирає.

Постіль колючу з голок постелила.

Гілля руде наче крила звисає безсило.

* * *

Доля роздає подарунки

З міха великого.

Хто на який заслужив, кажуть.

* * *

Троянди зів'яли.

Поливати їх марно.

Пізно жаліти красу.

42

* * *

Сльотава ніч

Землю місить дощами.

Ніяк до ранку дійти не може.

* * *

Ген, могили сивіють.

Крик хижого птаха.

Чую як вічність дзвенить.

* * *

Лісу багрянці в річці втопилися.

Аж вода гарячою стала.

Шкода як листя обсиплеться.

* * *

Кволий росток на скелі

Холод і спеку долає.

Надовго чи вистачить сили?

* * *

Цвинтар в густих терниках.

Тиша важка довкола.

Хтось, ніби, стежить за мною.

43

* * *

Акація біло згоряє.

Бджоли гудуть.

Ніяк загасити не можуть.

* * *

В'яз жовту рясу вдягнув.

Скрипить під вікнами.

Сни відганяє від мене.

* * *

В часу безодню

Миті капають.

Хто там літа рахує?

* * *

В себе ввібравши небо,

Синьо цикорій квітує –

Цвіт пізнього літа.

* * *

Стара сова зорі лічить.

В дупло ховатись не хоче.

Певно, заснути боїться.

44

* * *

До вирію збираюся.

Пір'їнку на пам'ять зоставлю.

Може, згадають колись?

* * *

Росинка тремтить в павутинні.

Чи, може, то зірка

Упала серпнева стою на порозі осені?

* * *

Вночі поринаю у спогади.

Пливу по них за течією

В хисткому човні надій.

* * *

Біблія степу зелена.

Тільки птахи в вишині

Читають апокрифи дивні.

* * *

Зорепад з падолистом кружляють.

Загадати бажання хотів,

Та згадав, що вже осінь.

45

* * *

Ожини у рові.

Сік ягід достиглих

Пам'ять дощами змиває.

* * *

На жовтих човниках листя

Мрії мої пливуть.

Все далі від мого берега.

* * *

На білих скрижалях

Морозу скрипучим пером

Хоку пише зима.

* * *

Небо зір в джерело насипало.

Води наберу у пригорщі.

Напитися ніби.

* * *

Вітер з клена сорочку зриває.

Сам вдягнутися хоче.

До лиця йому колір жовтий.

46

* * *

Річку сковує крига.

Лебідь злетіти не може,

Край води самотіє.

* * *

Кожного ранку

З полону думок утікаю.

Вночі повертаюсь назад добровільно.

* * *

Над білим степом

Сніжка сонця підкинута.

Сім нот вітру.

* * *

Охра і кадмій червоний.

Абстракція.

Пейзаж на фоні дощу.

* * *

Розкинувши руки,

На снігову перину впаду.

Стану трішки схожим на птаха, що в небі.

47

* * *

Листя скидають берези.

Море сусального золота.

Осінь храми будує.

* * *

Сліди на жовтій траві.

Зойк птаха нічного.

Що ти шукаєш там, пам'яте?

* * *

Метелик на сонечку гріється.

Літо щойно знайшов,

Бабине тільки.

* * *

Гніздо в тернику.

Вивільги, може?

Холод живе там нині.

* * *

Суниці в траві червоніють –

Крапельки крові

Зранений спогад зоставив.

48

* * *

Царство квітів і трав.

Хатина край лісу.

Тільки сни там блукають ночами.

* * *

Неба ряднина мокра.

Полин зарошений гірко

Нині птахам співчуває.

* * *

Ніч прилягла на обніжку.

Зоряним пледом вкрилася.

Цвіркун заснути не дав.

* * *

Осінній вечір

Телятком рудим

Мокру тишу ссе.

* * *

Пелюстки зів'яли давно.

Зорі в дощах вимокли.

На чому сова ворожити має?

49

* * *

Пустка в кінці села

Вслухається в тишу нічну.

Часто дитячий сміх чує.

* * *

Метелик нічний летить на вогонь.

Спопелівши за мить

Шлях освітить комусь.

* * *

Небо дощі цідить.

Горобиновим соком

Осінь їх розбавляє.

* * *

Листя протуберанці гаснуть в траві, Не обігрівши нікого.

Вересень марить теплом.

* * *

Від людей утікаю.

Сузір'я Пса мене вабить.

Може, друга знайду собі там?

50

* * *

Бабине літо осінь з туману пряде.

Посилає його літа доганяти.

Назад не вернеться ніхто.

* * *

Лелечі гнізда заснули.

Сни бачуть,

Ніби птахи повернулися з вирію.

* * *

Жовті піски чи листя опале?

Йду наосліп

У місто Забутих Мрій.

* * *

В складинках одягу

Ніч тіні ховає.

Вранці тільки осінні вітри їх розвіють.

* * *

Знайомою стежкою йду.

Нічого впізнати не можу.

Як довго мене тут забували.

51

* * *

Ягоди сипле калина.

Червоно згоряє покіс

Слідом за літом.

* * *

Вдивляюся в морок вікна.

Ручку стискаю до болю,

Може, вичавлю строфи?

* * *

Вітру соло журливе.

Хтось ломиться в двері ночами.

Гостей ніби я не чекаю.

* * *

Дорога кам'яниста, але недовга.

Сили розтрачені марно -

Біографія із семи слів.

* * *

Стежки далечінь ковтає.

В літах загубились знайомі.

Крізь життя мовчки за ними іду.

52

* * *

Клен, мов птах золотий,

Крила на вітрі сушить.

Літо відлітати зібралось.

* * *

Зі снів кольорових

Ніч віночки плете.

На Купала ворожити буде.

* * *

Звечора в ранок,

На маленькому човнику мрій, Річку Ночі долаю.

* * *

Зорі, зриваючись, падають.

Слід залишають на мить,

Щоб колись повернутися в небо.

* * *

Вітер хмари в калюжах пере.

На безлистих деревах розвісить, Але літа чекати ще рано.

53

* * *

Ворон старий

На всохлому дереві мокне.

Про що вони думають зараз?

* * *

Повертатись із довгого вирію – марно

За роки зчуженіло усе.

Ні гнізда, а ні друзів.

* * *

Таємниця відкрилась мені -

Життя набагато коротше,

Ніж я думав колись.

* * *

Місяця срібна підкова в калюжі.

Думав забрати на щастя,

Але не зміг.

* * *

Височінь на морозі скляніє.

Вітер гуде у дротах.

Ніяк обігрітись не може.

54

* * *

Ніч по садах блукає

В чорній сукні.

Певно, сумує за літом що вмерло?

* * *

Стиглі грона калини упали на сніг.

Наче кров проступає

Крізь пам'яті білу сорочку землі.

* * *

Чорні гребені хвиль

Вітрила рожеві ховають.

Все менше надії на зустріч.

* * *

По струнах дротів

Осінь вітру смичком вдарила -

Мінорна мелодія прощань.

* * *

В білій снігів паранжі

Зима стоїть за порогом,

Зігрітись у хаті боїться.

55

* * *

Тишу хтось до верби прив'язав

Разом з човном.

Дарма що весел немає.

* * *

Дим перетлілого літа гірчить, Чи спогади може?

За роками тепер не збагнути.

* * *

Жовте латаття вересень тче на воді, Що там у ньому?

Теплі крапельки літа.

* * *

Білий метелик сумує.

Крильце болить перебите.

Хмаринкою літньою стане колись.

* * *

Тінь лісами блукає.

Шукає забуті казки,

Чи сни заважають спати?

56

* * *

По снігів білизні,

Маленькі сліди крізь спогад

Біжать у дитинство.

* * *

Попрошу завтра ночі.

Хай на зорях мені поворожить.

Ромашки давно вже зів'яли.

* * *

Сніг, мов янгола крила.

Три зірки на небі.

Пора в дорогу.

* * *

Сни зелені лісів часто сняться.

Шкода – впізнати не можу нікого.

Сивіє пам'ять від часу.

* * *

Сонце золотим птахом на воду сіло.

До обрію попливло.

На сході гойдається ніч.

57

* * *

Чай із м'яти й ромашок.

Лампа тіні малює.

Дитинство приснилось на мить.

* * *

Журавель у небі курличе,

Чи плаче жура осіння?

Над попелом літа.

* * *

Сторінки листя жовтень гортає, По руці ворожить.

Невже скоро випаде сніг?

* * *

Дороги у місті старому в минуле ведуть.

Шукав знайомі обличчя,

Але мене ніхто не впізнав.

* * *

Барвисті метелики над чорнобривцями

Чи навпаки?

Все в цьому світі відносне.

58

* * *

Край лісу криниця

Глибока, як пам'ять.

Все, що зосталось від хутора.

* * *

Ночі зі спогадів сни снують, До самого ранку.

Сиві, як мої скроні.

* * *

Об мороз вітер порізався,

Тужив цілу ніч,

У комині заснути не дав.

* * *

Так довго брів назустріч дневі.

Вже до ночі

Рукою подати.

* * *

Мідь листя дзвенить на вітрах, Сонце руде в калюжі.

Птах самотній кружляє у небі.

59

* * *

Вітри літню зливу гойдають.

Дорогою річки

Босим вертаюсь додому.

* * *

Над осені прахом

Насипала снігу зима.

В хуртовин біла тризна сьогодні.

* * *

Хмари з далекого берега,

Важкі і холодні,

Ховаються в спогади літа.

* * *

Ніч вороною на підвіконні сіла.

Знов до рану

Думки мої буде читати.

* * *

Дерева на савані снігу –

Чорно-білі контрасти зими.

Старі фотографії наче.

60

* * *

Пам'ять у сільця спогади ловить, Заснути не може.

По закутках минулого вештається.

* * *

Ніч у синім плащі

В решето зорі збирає.

Завтра вечір небо засіє.

* * *

Не біда, коли мудрий

Дурнем себе вважає,

Горе, коли навпаки.

* * *

Осінь розсипала дні,

Спробую теплі знайти,

Може, зігріюся трішки?

* * *

Листя падає жовте,

У тумані губиться берег –

Ранку сумні акварелі.

61

* * *

Ночі немає кінця.

Принесу трішки сіна в кімнату.

Може, літо насниться?

* * *

Гніздо не діждалося птаха.

Сумує самотнє

Тільки снами нині живе.

* * *

Жовтень лисом лісами бродить, Хвостом замітає сліди.

Добре, що листя багато.

* * *

Човен край берега.

Чайка сидить на кормі.

Ні човняра, а ні весел.

* * *

Ніч над снами моїми чаклує.

Шкода, тіні зосталися

Тільки від них.

62

* * *

Вітер заснути не хоче.

Свище ночами.

Мене за собою кличе.

* * *

Осінь спалює квіти.

Мокрі горіти не хочуть

Тліють на вітрі.

* * *

Небо в річку блакить наливає, По самі вінця.

Сонце лошам золотим купатися буде.

* * *

Вчора жовтий листок

Над полями кружляв.

Літо хотів наздогнати може?

* * *

Щоночі з буденності сірої рвуся.

Гину до ранку,

Злетіти не маючи сили.

63

* * *

Роки надії мої крадуть.

В дупла старезних дерев ховають.

У правічному лісі спогадів.

* * *

Вітер рудий містом бреде.

Листя з дерев обрива.

Грає забуту мелодію ринв.

* * *

Ліхтар бурштиновий місяця.

Ночі шепіт.

Для душі спочинку шукаю.

* * *

Річка в лататті,

Мов у сукні зеленій.

Шкода, тіло її висихає.

* * *

Зовсім сивим стаю.

Птахом чи полином?

Час покаже.

64

* * *

Ночами у сни поринаю,

Глибоко,

Аж до самого дитинства.

* * *

Хуга з вітром у танці сплелися, Клени скриплять на морозі.

Снігів фантазія біла.

* * *

Весь час поспішаю кудись,

Найбільше боюся

Зостатись в минулому.

* * *

Захід сонця червоний,

Вечір в тернику поколовся до крові, Пташку знайому шукав.

* * *

Бабине літо летить над землею, Будяка сухого

Край поля зловити хоче.

65

* * *

Порвана вітром вервечка птахів

За хмари чіпляється,

У вирій ніяк відлітати не хоче.

* * *

Мокрий листок у заплаканій шибці, В очі дивиться,

Мовчки притулку просить.

* * *

Краплі воску

Неквапно стікають по свічці.

Прямісінько у пригорщі ночі.

* * *

Сонце схилилось до обрію.

Все довшають тіні і коротшає шлях.

Пора на довгий спочинок.

* * *

У каламутному небі

Жовта медуза сонця

За хмарами мрій ховається.

66

* * *

Білі вітрила

Чи гребені хвиль вдалині?

Нині збагнути важко.

* * *

Створю вічність.

Простір і час переплету бабиним літом.

Тільки б дочекатися осені.

* * *

Птаха біла в нічному вікні.

Думав наснилось.

Вранці пухом холодним земля була вкрита.

* * *

Стежинами забутими

В снах блукаю самотньо.

Безсилий, під ранок хіба повертаюсь додому.

* * *

У бабине літо закутаю сни свої сиві.

Хай віднесуть їх вітри до хатини край лісу.

Може, насняться хлопчині вони серед ночі.

67

* * *

Місячна доріжка біжить через плесо озера.

Хтось чекає мене на тому березі.

Але хто?

* * *

Міцного настою наллю.

Погукаю з минулого дузів.

З них багато прийти увісні тільки можуть.

* * *

Все життя із блукань і надій.

Стопи зіб'ються в кров, надії розтануть, як сніг.

Згадую Еклезіаста.

* * *

Серпень на квітці ворожить.

Скоро листя руде поженуть по дорозі вітри

В гості до вічності.

* * *

Метелик жовтий

Сів на квітку зів'ялу.

Чи, може, прихистку шукає листок опалий?

68

* * *

Груша скрипить на морозі.

Хтось ніби струни невміло торкає смичком.

Ноти згоріли у листі.

* * *

Світло вмерлих зірок

Ще довго летить до Землі.

Так гинуть герої, по собі залишаючи пам'ять.

* * *

Над безоднею ранку соняшник сонця розцвів.

Котик вербовий на гілці дрімає.

Щойно проліском бавився вітер.

* * *

На березі мовчки вітрильник старий помирає.

Вогні маяків тільки сняться ночами.

Солоні припливи цілують борти почорнілі.

* * *

Суху бадилину

Ранок росою прикрасив.

Шкода, як промені сонця хмара собою закриє.

69

* * *

Шхуна військова на дні догниває морському.

В жерлі гармати

Жде жертви жорстока мурена.

* * *

Вільха у сукні зеленій

Живицею плаче.

Сльози гіркі через вічність прикрасами стануть.

* * *

Чайка крилом

Розрізала річки гладінь.

Тінь від очерету загойдалась на хвилях і втихла.

70

Літературно-художнє видання

Ліщенюк Григорій Васильович

Рік місячного метелика

(некласичні хоку)

Редактор Станіслав Янчуков

Верстка і обкладинка: Андрій Тараненко

Зверстано в ТОВ «Центрально-Українське видавництво».

Адреса: Україна, 25006, м.Кіровоград, вул. Тимірязєва, 69.

Тел.: (0522) 24-25-96, 24-48-51

Свідоцтво про внесення суб’єкта видавничої справи до

Державного реєстру видавців, виготівників і

розповсюджувачів видавничої продукції від 15.12.2011 р., серія ДК № 4234.

Підписано до друку 17.02.2016 р. Гарнітура Times.

Ум. др. ар 2,09. наклад 100 примірників. Зам 089.