ДЛЯ НОТАТОК

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ ЛИХВАР САНОВИЧ

ПАРАЗИТУВАВ НА ЮНКЕРАХ

Образ дореволюційного лихваря у нас асоціюється,

насамперед, зі старою жінкою з роману Достоєвського

«Злочин та кара», з її мізерністю та паразитичністю. У

багатьох творах мистецтва лихварі – негативні герої, яких

засуджували митці. Лихварство відображено у творах

живопису різних епох. В оповіданні Гоголя «Портрет»

персонаж лихваря являє собою, в деякому розумінні,

диявольську фігуру. Пушкін, описуючи пекло, зобразив

лихваря, якого смажить на вогні бісеня. Данте у своїй

«Божественній комедії» зустрів лихварів на кордоні восьмого

кола, з висячими на їхніх шиях гаманцями - символом їх

ремесла, а з їхніх кишень стирчали монети.

82

3

Не меншим негідником був і єлисаветградець Егіда

ПАЛІЙ ……………………………………………….. 51

Санович. Він мав магазин з продажу картин та інших речей.

ПЕРША АВАРІЯ В ЄЛИСАВЕТГРАДІ З П’ЯНИМ

Та торгівля була лише прикриттям. Санович давав гроші у

борг під астрономічні відсотки. Пропонував картини за

ВОДІЄМ ……………………………………………... 53

ціною, яка у кілька разів перевищувала справжню. Змушував

ШАНУВАЛЬНИКИ» ЖИВОПИСУ САМІ СЕБЕ

підписати рахунки та векселі на суми, що перевищували як

вартість товару, так і кількість грошей, які давав. Купивши

ВИКАЗАЛИ …………………………………………. 54

таким чином картину, клієнт відразу продавав її тому ж таки

СПРАВИ АМУРНІ СТАЛИ КРИМІНАЛЬНИМИ .. 56

Сановичу, але уже за копійки.

Основними клієнтами були юнкери кавалерійського

ПОДІЛИЛИСЯ ЗНАЙДЕНИМ ……………………. 61

училища. Маючи потребу в грошах, особливо перед

ПОРТМОНЕ БАРОНА ШВАХГЕЙМА …………… 63

випускними іспитами, вони підписували векселі, в які Егіда

вносив майбутнє місце проходження служби, куди їх

ПОСТРІЛ З НЕОБЕРЕЖНОСТІ …………………… 65

направляли після закінчення училища. А коли новоспечені

ТРЮК «ПІДСЛУХАНА РОЗМОВА» ……………... 67

офіцери приїжджали у полк, Санович заповняв ці вексельні

бланки і пред’являв їх для сплати. Тим, хто не міг заплатити,

НАПОЛЕГЛИВИЙ ЗЛОДІЙ ……………………….. 68

пропонував підписати нові зобов’язання, але уже на більшу

НЕЙТРАЛІЗОВУВАЛИ ЖЕРТВУ ЦИГАРКОЮ ІЗ

суму.

Лихварством Санович займався майже 20 років. У місті

ПСИХОТРОПНОЮ РЕЧОВИНОЮ ……………….. 71

знали про його афери. Та влада чомусь не звертала на них

ЗАБУДЬКУВАТИЙ ЗЛОДІЙ ………………………. 73

уваги, хоча у Російській імперії лихварство вважали

аморальним, і закон переслідував перевищення певної

ВІТЧИМ СПАВ З ТРЬОМА ПАДЧЕРКАМИ …….. 74

процентної ставки.

ЗЛОДІЙКУ ЗВАЛИ КАТЕРИНОЮ ……………….. 76

Про Сановича згадував у своїй книзі уродженець

Єлисаветграда

Олександр

Семененко,

обербургомістр

ОБДУРИВ СОЛДАТОК ……………………………. 77

Харкова часів окупації 1942-1943 років: "Санович - багетний

магазин - давав під проценти грошенята юнкерам, брав

векселі ніби за продані багети. Один юнкер застрелився, коли

відкрилося, довелося сидіти Сановичу в арештантських

ротах...".

Щоб перестрахуватися від неповернення грошей, Егіда

давав у борг лише тим юнкерам, у яких були багаті батьки,

або ж родичі. Найбільш відома жертва - Микола

Миколайович Аркас, син автора «Історії України-Русі»,

командир полку Дієвої армії УНР, який 24 вересня 1901-го за

4

81

ЗМІСТ

2-м розрядом закінчив Єлисаветградське кавалерійське

училище. У результаті багаторічного тісного співробітництва

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ ЛИХВАР САНОВИЧ

з Сановичем він позбувся крупної суми. Два юнкери -

ПАРАЗИТУВАВ НА ЮНКЕРАХ …………………

3

Горбачевський та князь Бебутов, застрелилися. Юнкер

Романов був по руках та ногах пов’язаний борговими

ТАЄМНИЦЯ ДВОХ СКРИНЬ ……………………... 9

зобов’язаннями перед Сановичем. Та оскільки батько

ЧУДО-ЛІКИ ПОЛЯКОВОЇ ………………………… 13

відмовився оплатити борги сина, юнкер застрелив його...

ЯК СВЯТКУВАЛИ ДЕНЬ ПОЛІЦІЇ У

ЄЛИСАВЕТГРАДІ ………………………………….

17

НА ПЕТРІВСЬКІЙ СТОЯВ БУДОЧНИК

ПАРХОМЧУК ………………………………………. 19

ГРОШІ НА БОЧКУ АБО НА ТРУБУ ……………... 23

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ СЛІД ПІНКЕРТОНА …. 26

ВАМ ПРИВІТ З АМЕРИКИ ………………………... 29

ЯК ОБДУРИЛИ ЙОСЬКУ ФІША ТА ШЛЬОМУ

ШКРОБА …………………………………………….

31

«ЗБИРАЛИ» ГРОШІ НА РЕВОЛЮЦІЮ …………. 36

Коли про лихварство Сановича стало відомо начальнику

кавалерійського училища, то він заборонив юнкерам

ТЕЛЕГРАМА БУЛА СИГНАЛОМ ………………... 38

відвідувати магазин Егіди. Тоді лихвар влаштував окрему

МІСТИЧНА ІСТОРІЯ ………………………………. 40

кімнату у магазині для прийому юнкерів, і впускав їх туди

через чорний хід.

СПРАВА ДВОРЯНИНА ОЛЕКСАНДРА

1908-го поліціймейстер Сухоруков провів розслідування

ШИШКІНА ………………………………………….. 41

щодо лихваря. Переконався, що Егіда займається брудною

справою, і став клопотати перед тимчасовим генерал-

МОЙША ГАЛИЦЬКИЙ ЗВІЛЬНЯВ ВІД СЛУЖБИ 45

губернатором про виселення Сановича з міста. Але цього

ГОРОДОВИЙ ЗБИРАВ ДАНИНУ НА БАЗАРІ …... 46

чомусь не сталося. Можна припустити, що лихвар дав комусь

хабара у Херсоні.

ЗА СЛОВО “ХУЛІГАН» СЛІД ЗАВДЯЧУВАТИ

У вересні 1910-го один з позичальників - Костянтин

ЄЛИСАВЕТГРАДЦЮ ……………………………… 49

Чебанов, на той час штаб-капітан у запасі, звернувся до

судової влади, звинувативши Сановича у лихварстві. Справа

80

5

дійшла до суду у 1914-му. Окружний суд в Єлисаветграді

писав, що він нікого не просив заходити до неї, і ніякої

розглядав її три дні поспіль - з 6 по 8 березня. Місцева газета

передачі не отримував.

«Голос Юга» для висвітлення процесу у трьох номерах

Як

повідомляла

газета

«Голос

Юга»,

окрім

виділила по одній сторінці формату А1. Суд заслухав 28

В.Гончаренко, ще кілька єлисаветградських солдаток стали

свідків та потерпілих, третину з викликаних. Дехто

жертвами цього шахрая. У замітці газета ставила запитання: а

відмовився свідчити проти Сановича, бо той, дізнавшись про

де аферист міг узнати адреси солдаток та дані про їхніх

слідство, став обробляти свідків та залякувати їх вбивством.

чоловіків?

Так не з’явилися на суд офіцери Лукін, Крижановський,

Алфьоров, Немцєв, Божанов, сотник Власов та багато інших.

Найбільш показовими на суді були свідчення Миколи

Аркаса. У червні 1907-го, коли він уже завершив військову

службу, Микола Миколайович приїхав у Єлисаветград до

Сановича за грішми. Лихвар запропонував купити у нього

картини, оцінивши їх в 800 рублів, зарахувавши до цієї суми

старий борг Аркаса у розмірі 500 рублів. Санович узяв з

Аркаса бланкових векселів на 2500 рублів строком на 10

місяців. Картини лихвар допоміг заставити у магазині

Абрама Шупа за 100 рублів. А вже через годину картини

повернулися до магазину Сановича.

У 1908-му за відстрочку платежа на 11 місяців Санович

отримав від Аркаса 400 рублів. 24 грудня того ж року Егіда

отримав від Миколи Миколайовича ще 100 рублів і зарахував

їх як «дорожні витрати». Потім за відстрочку платежа на три

місяці за тими ж векселями на 2500 рублів взяв бланкових

векселів на 4500 рублів, що склало майже 720 процентів. 23

березня 1909-го Санович дав Аркасу 75 рублів, а за

відстрочку платежа у розмірі 7000 рублів на один день,

змусив видати йому векселів на 5100 рублів, а потім забрав

цю суму. У 1910-му Аркас знову звернувся до Сановича. Той

погодився позичити за умови, що Аркас візьме у нього п’ять

картин, один флакон одеколону, гаманець та дорожню сумку

вартістю 65 рублів. Аркас погодився і узяв ще 195 рублів

готівкою, підписавши вексель на 3000 рублів строком на

півроку.

6

79

службі у Києві. І до неї додому прийшов молодий чоловік,

На запитання прокурора чому він, потребуючи грошей,

який сказав, що він знайомий її чоловіка Миколи, служать

купував картини у Сановича, Аркас відповів, що таким

разом в одному полку, в Єлисаветград приїхав у службових

чином робив «послугу за послугу». Одного разу, коли

справах. Коли ж про цю поїздку дізнався чоловік Варвари, то

Санович приїхав до Аркаса за грішми, а тому не було чим

попросив провідати дружину. Дав адресу, написав листа. Ось

платити, то продав свого коня. Санович дав підписати Аркасу

він вибрав вільну хвилину і прийшов до неї.

двічі один і той же вексель, а потім забрав гроші за одним

векселем з нього, а за іншим – з його батька, якого також

звали Микола Миколайович. Узявши у Сановича 1000 рублів,

Аркас у підсумку віддав лихварю 16 000 рублів.

До Аркаса у Кишинів приїжджав Мармер, шурин

Сановича, який просив змінити свої покази на користь

лихваря. Мармер сказав, що якщо Аркас відмовиться від

свідчень, то Санович не буде притягати його до

відповідальності за наклеп і навіть показав розписку

Сановича про це.

Інша жертва - юнкер Микола Писарєв, у 1907-му узяв

200 рублів на три місяці. Санович відібрав у нього вексель на

300 рублів і ломбардну квитанцію на закладені юнкером

діамантові речі вартістю 300 рублів. Коли Писарєв

розрахувавя за векселем, то не отримав ломбардну

квитанцію.

Подібним

чином

Санович

отримав астрономічні

проценти від позик, наданих юнкерам Захар’їну та

Лашкевичу, військовому лікарю І.Брукендалову, купцю

Хуторянському та багатьом іншим. Усім їм пропонував

підписувати бланкові векселі та незаповнені рахунки.

Говорив, що підпис нерозбірливий, і пропонував підписати

ще один папірець. А потім пред’являв до оплати обидва

Жінка пробігла очима листа, в якому не розгледіла, що

екземпляри.

то не почерк чоловіка. У листі чоловік просив допомогти

Давав Санович у борг не лише юнкерам. Один з клієнтів

грішми та харчами. Варвара дала незнайомцю 10 рублів та

переписав на Егіду свій магазин. Янкель Левензон був

два кілограми сала, щоб він передав у Києві Миколі.

знайомий з Сановичем 15 років. Торгував дамськими

Коли гість пішов, жінка сіла писати листа чоловікові.

шляпками у магазині, який знаходився по-сусідству з

Повідомила, що відправила йому через знайомого передачу –

магазином Егіди. Справи йшли погано, Санович у січні 1906-

гроші та сало. А через тиждень отримала відповідь. Чоловік

го позичив Левензону 500 рублів, взявши векселів на 800

78

7

рублів на три місяці. Згодом через борги Левензон перевів

образом. Про це свідчить і прізвисько Золотої Ручки – так

свій магазин на дружину Сановича. Потім Янкель кілька

часто називали вдалих злодійок,

разів намагався застрелитися та повішатися.

кишенькарів і керівників банд.

Свідчити у суді приїхав колишній юнкер, офіцер

Про

кількох

«золотих

драгунського полку з Казанської губернії С.Гайдабажі. Також

ручок»

повідомляли

і

колишній юнкер В.Булгаков приїхав на суд з Польщі. Вони

єлисаветградські газети. Одна з

заявили, що Санович тримав усіх своїх боржників у

них, К.Фурман, восени 1909 року

«їжакових рукавицях».

обдурила

з

десяток

багатих

Власник магазину Хаїм Шмулевич пригадав, що якось у

жителів нашого міста. Серед них

його магазин прийшов Санович з двома молодими людьми,

був

І.Гойхман.

До

нього

очевидно юнкерами. Відрекомендував їх мільярдерами. Це

найнялася домробітницею молода

були брати Ковальови. Шмулевич відпустив їм в кредит

жіночка.

Представилася

речей на 1000 рублів. Ці речі потім опинилися у Сановича. А

Катериною

Гавриленко.

брати Ковальови згодом були розорені.

Пропрацювала

кілька

днів

і

Штаб-капітан Костянтин Чебанов, який жив у 1914-му в

зникла. Разом з нею з квартири

Одесі, заплатив «компанії» Сановича 7000 рублів, у той час

пропали дорогі речі та готівка у сумі 3000 рублів. Гойхман

як взяв у нього у борг готівкою 360 рублів. Коли Чебанову

звернувся до поліції. У розшуковому відділенні йому

потрібно було 200 рублів, він звернувся до Сановича. А той

сказали, що уже мають кілька подібних заяв жителів міста,

відіслав до Мармера. Мармер погодився дати гроші, але за

яких

обікрали

за

подібним

сценарієм.

Прикмети

умови, що утримає з Чебанова 40 рублів у вигляді процентів.

домробітниці були одні й ті ж. Тільки представлялася вона

Таким чином Чебанов отримав на руки лише 160 рублів. У

щоразу новим прізвищем.

кімнаті Мармера, яка була погано освітлена, підписав два

Затримали Катерину Фурман, а так звали злодійку, у

векселі, не розібравшись, що підписує. Мармер говорив, що

жовтні. Ось що писала про цей випадок газета «Голос Юга» у

ці векселі по 100 рублів строком на три місяці кожний. Та

номері за 17 жовтня: «Вчера в сыскное отделение была

коли Чебанов жив уже в Одесі, до нього приїхав з

доставлена из Екатеринославля задержанная там «золотая

Єлисаветграда посланець Мармера і пред’явив векселі на

ручка» Е.Фурман, в которой потерпевшими была опознана

4000 рублів!

неизвестная,

обворовавшая

их.

Фурман

передана

в

Під час обшуку у магазині Сановича поліція знайшла

распоряжение судебного следователя».

шкатулку, у якій були різні документи на 35 000 рублів. Сума

на той час астрономічна.

ОБДУРИВ СОЛДАТОК

...Присяжні радилися чотири години. Врешті, опів на

В однакову халепу потрапили у квітні 1910 року відразу

третю годину ночі, вони оголосили свій вердикт: винний.

кілька єлисаветградських солдаток. Серед них була і Варвара

Сановичу призначили тюремне ув’язнення на один рік з

Гончаренко з Солдатської вулиці. Сьогодні на карті міста цієї

позбавленням особливих прав і переваги.

вулиці немає, знаходилася вона у нинішньому Шкільному

мікрорайоні. Чоловік В.Гончаренко перебував на військовій

8

77

безпам’ятному стані відвезли у земську лікарню в

ТАЄМНИЦЯ ДВОХ СКРИНЬ

Єлисаветград,

де

вона

повісилася.

Наступного

дня

Ця історія про те, як поліція Єлисаветграда розкрила

згвалтували 14-річну дівчинку з економії Кривоносова у селі

пограбування поштового потягу в Середній Азії, затримала

Олексіївка. Поліція затримала 32-річного робітника економії.

його учасників і вилучила у них більшу частину викрадених

А 5 серпня у селі Петроострів 11-річний С.Магар, граючись з

грошей. Злочинці спробували сховатися від правосуддя на

8-річною А.Милащенко, затягнув її у кущі і скоїв акт

Україні, купити землю і зайнятися сільським господарством.

насилля над нею.

Та їх погубили поспішність, самовпевненість і нахабство.

4 січня 1911 року до поліції в Єлисаветграді прийшла

Але в першу чергу – професіоналізм розшукової поліції

42-річна Катерина Семененко. Напередодні опівдні до неї

Єлисаветграда.

зайшов п’яний 21-річний племінник С.Іванов, скористався

1 жовтня 1912 року у Єлисаветград приїхав молодий

тим, що нікого не було удома, і згвалтував тітку. А у березні

пан, що відразу звернув на себе увагу місцевої поліції своєю

до поліції зверталися дві сестри Ш. з вулиці Солдатської. За

гульнею та безчинствами. Узявши візника, він з вокзалу

їх словами, вітчим прижив з їхньою старшою сестрою

відправився в готель «Біржа». Але там не було вільних місць

дитину, а останнім часом став і з ними спати. Коли вони

і гостю довелося їхати в «Північний готель». Знявши номер,

відмовилися, вигнав їх з дому. 1 травня у поліції побувала 17-

він знову узяв візника і поїхав в ресторан Козлова

річна М.Прохорова, яку згвалтував чоловік, у якого вона була

відсвяткувати приїзд. Зайнявши окремий кабінет, зажадав

домробітницею.

дорогі вина і закуски. Побачивши, які делікатеси несуть в

Слід сказати, шо правоохоронні органи у ті часи

кабінет офіціанти, за столик до незнайомця відразу ж підсіли

реагували на подібні заяви. А декого за гріхи карали більш

дві панночки легкої поведінки. Адміністрація ресторану,

вищі сили. Так 11 вересня 1913 року помер керуючий

оцінивши

скромний

одяг

відвідувача,

спочатку

маєтком Петропавлівка Філонов. Він узяв молоду робітницю

захвилювалася: а чи зможе він розрахуватися? Але коли

і поїхав з нею у поле, а там спробував згвалтувати. Але

клієнт став кидати на стіл крупні банкноти, швидко

дівчина вирвалася з обійм і утекла у село. Розтин показав, що

заспокоїлася. Та усе ж таки законопослушність узяла верх і

у Філонов помер від розриву серця.

про дивного відвідувача повідомили в поліцію.

Від Козлова наш герой поїхав в ресторан «Росія», де

ЗЛОДІЙКУ ЗВАЛИ КАТЕРИНОЮ

продовжив гульню. А в десять годин вечора, тепер уже у

Сонька Золота Ручка – головна аферистка ХІХ століття,

супроводі парочки дівчат, знову з'явився в готелі «Біржа» і

стала легендою для багатьох поколінь злодіїв та шахраїв.

зажадав номер. Швейцар, побачивши, що гість п'яний,

Некрасива, але неймовірно зваблива і артистична, Шейндля-

викликав поліцейського пристава. Той обшукав кишені

Сура

Блювштейн

легко

виконувала

ролі

багатих

буяна, знайшов у них декілька сотенних папірців та паспорт

аристократок, - входила у довіру, а потім обирала випадкових

на прізвище Стрельникова, і залишив у спокою, сказавши

попутників в потягах, багатих прихильників і власників

швейцарові, що у молодого чоловіка є чим розрахуватися.

ювелірних крамниць. Експерти стверджують, що в другій

Швейцар цього разу знайшов номер для Стрельникова, хоча

половині позаминулого століття в Європі та Росії діяли

декількома годинами раніше відмовив йому, і гість закрився

кілька подібних злочинниць, а Сонька стала їхнім збірним

у номері з дівчатами.

76

9

У червні того ж року жителька села Лелеківка Фрося

Гайворонська поверталася додому з міста. І за казенним

винним складом її наздогнали четверо чоловіків, затягнули у

яр і знущалися, аж поки вона не втратила свідомість. А у

грудні 33-річний житель села Камишувате Компаніївської

волості Іван Ведученко вибив уночі скло у вікні будинку 66-

річної Секлети Склярової у маєтку Бракер і згвалтував її.

У березні 1909 року 42-

річний житель містечка Глодоси

Андрій Пащенко побачив на

вулиці

10-річну

дівчинку

і

запропонував їй піти з ним

погуляти. Дівчинка відмовилася.

Тоді Пащенко потягнув її у кущі,

О восьмій ранку Стрельников вийшов з «Біржі» і більше

щоб там позбиткуватися. Та

туди не повертався. Оскільки його речі залишилися у

дівчинці вдалося вислизнути з

«Північному готелі», він зайшов туди і відіслав швейцара в

його рук і утекти додому, де вона

контору російського транспортного товариства. Швейцар

усе розповіла батькам, а ті

передав прохання пана: негайно відправити два ящики з

звернулися до поліції.

товаром із шкіри - один до Ташкента, а інший у Симбірськ.

Увечері 20 березня 1910

Причому Стрельников наказав швейцарові застрахувати

року біля цегельного заводу в

товар на 100 рублів. Службовець контори відповів, що

Єлисаветграді проходила бабуся.

сьогодні він зробити цього не зможе, і попросив прийти

З

території

заводу

вийшов

наступного дня.

робітник Харитон Каретін, затиснув рота жінці рукою і

Стрельников образився, і вранці наступного дня пішов

намагався здерти спідницю. Цьому завадили дві перехожі,

не у контору транспортного товариства, а на квартиру його

газета назвала їхні прізвища, - Медяникова та Єременко,

начальника. І став наполегливо вимагати негайної відправки

побачивши яких Каретін покинув жертву на землі і утік. 5

ящиків на Волгу і у Середню Азію.

травня того ж року у селі Лелеківка 22-річний Каленик

Начальник спробував було пояснити гостю, що контора

Шулешко позбиткувався над 33-річною душевнохворою

відкривається о дев'ятій, а зараз лише восьма, та що на

односельчанкою Євдокією Григорьєвою. Це помітили діти і

приватній

квартирі

такі

питання

не

вирішуються.

стали кричати. Та Каленик не звертав на них уваги. 21 червня

Стрельников на це відповів грубістю. Тоді господар покликав

двоє юнаків Іванов та Пещерський згвалтували на березі

службовця і велів йому вивести гостя з квартири, що і було

Інгулу 42-річну знайому Крисіну. 1 серпня четверо

зроблено.

робітників економії Шевякова зустріли в полі 14-річну

дівчинку і по черзі позбиткувалися над нею. Нещасну у

10

75

Траплялися подібні історії і у дореволюційні часи. Так у

У контору транспортного товариства Стрельников

грудні 1907 року Б.Рєзніков повертався додому на Верхню

добрався до десятої години. І з порогу почав наполягати на

Биківську вулицю. Коли карета зупинилася і Б.Рєзніков став

негайному транспортуванні свого товару. В цей час в контору

розраховуватися за проїзд з кучером, на нього напали троє,

прибув наглядач розшукового відділення, що вже стежив за

відібрали гаманець і утекли. У руках Рєзнікова залишився

підозрілим суб'єктом. Розпитавши Стрельникова про мету

ремінь одного з грабіжників. З тильної сторони на ньому

його приїзду в Єлисаветград, він ввічливо попросив пройти з

було написано прізвище власника. Так поліція знайшла

ним в розшукове відділення. Туди ж відвезли і ящики.

одного з грабіжників, а згодом затримали і двох його

У розшуковому відділенні скрині відкрили. В одній

напарників.

була солома, а в іншій - солом'яні кульки для пляшок з

Через тиждень після цього пограбування обікрали

вином. Засунувши руку в солому, наглядач намацав в ній

рибний магазин братів Фіалкових в Єлисаветграді. Злодії

папір і витягнув назовні пакет з грішми. У пакеті було 89 390

виламали два замки у вхідних дверях. Вранці власники

рублів. Тоді перевірили кишені Стрельникова, і витягнули з

магазину знайшли на підлозі чийсь піджак. Припустили, що

сюртука револьвер.

його забув злодій. У кишені піджака лежав паспорт на ім’я

Переконавшись, що перед ними злочинець, поліцейські

А.Кулікова.

допитали чоловіка. На запитання він відповідав невиразно.

Уранці 7 листопада 1912 року, коли відкрився винно-

Природу грошей пояснив тим, що їх йому в потягу дав

горілчаний гастрономічний магазин Гюнтера по вулиці

невідомий чоловік у формі залізничника.

Дворцовій, продавці побачили на підлозі посеред торгової

За відомостями поліції повіту, Стрельников був в

зали три порожні пляшки від коньяку та порожню пляшку від

Єлисаветграді півтора місяці тому. Зупинявся в готелі

рябінової горілки. А за прилавком хропіли безпробудним

«Біржа» (от чому він поїхав з вокзалу в цей готель!). Був він

сном два чоловіки. Також були зламані дверцята металевого

також і в селі Петроострів Єлисаветградського повіту (зараз

сейфа, з якого пропали 50 гривень. Гроші знайшли у кишені

це село в Новомиргородському районі). І його там

одного із злодіїв. Коли прибули поліцейські, то впізнали у

заарештовували, але за відсутністю доказів відпустили на

них Марка Сидоренка та Івана Фурсова.

свободу. Стрельникова підозрювали в тому, що він був

співучасником пограбування поштового потягу в Самарканді.

ВІТЧИМ СПАВ З ТРЬОМА ПАДЧЕРКАМИ

Наступного

дня,

3

жовтня,

бажаючи

провести

Коли читаєш у поліцейських зведеннях повідомлення

розслідування, розшукова поліція відправилася в село

про згвалтування неповнолітніх, наругу над жінками

Петроострів, де проживала дружина Стрельникова. Поїхали

похилого віку та інцест, ловиш себе на думці – от часи, от

туди начальник розшукового відділення Кололій і наглядач

мораль! Та, виявляється, подібні повідомлення майже

Фомін. Прибувши до будинку Товстюків, де мешкала

щотижня друкувала й єлисаветградська преса.

дружина Стрельникова, поліцейські провели обшук. Знайшли

Так у травні 1908 року 25-річний Терентій Руденко,

гроші - 36 рублів, і багато золотих речей - годинники,

житель села Нечаївка, проник уночі до хати, у якій спали

ланцюжки

і

браслети.

Стрельникову

і

Товстюкову

поденні робітниці економії Жуковського, і згвалтував 18-

заарештували. Чоловік останньої уже сидів за підозрою в

річну жительку села Плетений Ташлик Марію Коломійцеву.

пограбуванні пошти в Ташкенті. Його причетність до

74

11

злочину була виявлена, коли він, людина небагата,

кривдників. Це були жителі Єлисаветграда М.Леновецький,

приїхавши у Петроострів відразу ж уклав угоду із

Д.Бродський

та

Я.Шевчишин.

Поліція

затримала

їх

землевласником Невегловським на купувлю його маєтку

наступного дня і відправила за місцем скоєного злочну у

вартістю 59 тисяч рублів, і вніс завдаток в сумі 15 тисяч

місто Ананьїв.

рублів. Разом з Товстюковим у Петроострові були

арештовані й Іван Лемдянов з дружиною. Поліція

ЗАБУДЬКУВАТИЙ ЗЛОДІЙ

встановила, що під час пограбування пошти в Ташкенті

Досить часто злодії самі себе виказують, залишивши на

Стрельников служив машиністом на залізниці, Товстюков -

місці злочину свої документи чи якісь інші речі, за якими їх

помічником машиніста, а Лемдянов - стрілочником.

легко вираховують працівники карного розшуку.

Так минулого тижня подібна історія сталася в

Олександрії. Жінка прийшла з дитиною на шкільний

спортмайданчик. Свою сумку повісила на турнік і відійшла

на кілька метрів до дитини, яка гралася у ямі з піском для

стрибків у довжину. Раптом почула позаду шум. То

невідомий юнак, який до цього куняв неподалік на колоді,

схопив її сумку і став утікати. Хтось викликав поліцію. І тут

виявилося, що грабіжник забувся на колоді свою спортивну

куртку. А в її кишені лежав мобільний телефон.

Подзвонивши за номером у блокноті проти слова «мама»,

поліцейські дізналися кому належав цей телефон, і де він

проживає. Тож коли юнак повернувся додому, на нього уже

чекали...

На допитах Стрельников тримав себе спокійно і на всі

запитання прокурора відповідав, що нічого не знає, або

розповідав усіляку нісенітницю. Про його затримання дали

телеграму у Середню Азію. І звідти прийшло повідомлення,

щоб

єлисавегтрадці

відправили

Стрельникова

у

розпорядження

судового

слідчого

Самаркандського

окружного суду Френкеля. У неділю 14 жовтня його повинні

були етапним порядком відправити до Самаркандської

обласної

в'язниці.

Гроші,

відібрані

у

Стрельникова,

поліціймейстер відіслав на зберігання в казначейство.

При затриманні на першому допиті Стрельников заявив,

що він не був судимий. Потім зізнався, що вже сидів у

в'язниці у справі про озброєний напад на залізничну станцію.

12

73

із фальшивомонетників відкрив портсигар, дістав цигарку

Але за браком доказів його виправдали тоді. Змінив він також

для себе і запронував покурити Дромашку. Той підкурив,

і свої свідчення про походження грошей - заявив, що

затягнувся двічі і у свідомість затягнуло туманом, а ноги

знайшов їх на городі Товстюкова у Петроострові. Очевидно,

підкосилися.

йому вже доводилося брати участь в бойових діях, тому що

на тілі були кульові і ножові поранення, які вже

зарубцювалися.

Але герой таємничої історії зі скринями, в яких

виявилося 90 тисяч рублів, не був етапований до Самарканду.

Знявши з себе сорочку і обмотавши її навколо шиї, він

поступово стягнув петлю і таким чином задушив себе

власними руками. Самогубство сталося уночі, а труп виявили

при уранішній перевірці тюремних камер.

У номері за 11 квітня 1913 року єлисаветградська газета

«Голос Юга» повідомляла: «Награды от эмира Бухарского.

Исправнику П.И.Борисову эмир Бухарський пожаловал орден

Золотой звезды 3-й степени, бывшему уряднику села

Петроостров Г.Лупулову - золотую медаль, и чинам

городской полиции - начальниу сыскного отделения

господину Кололию и надзирателю господину Фомину -

золотые медали. Награды эти находятся в святи с

Коли Дромашко прокинувся, за вікном було темно. У

нахождением бухарських денег, обнаруженных у грабителя

голові гуділо. У кімнаті окрім нього нікого більше не було.

Стрельникова, задержаного в городе Елисаветграде».

Не було у кишенях і грошей.

Дромашко пішов до поліції. Там вислухали його, і

ЧУДО-ЛІКИ ПОЛЯКОВОЇ

сказали, що будуть шукати грабіжників. Дромашко сказав

Шахраї намагаються нажитися на бажанні громадян

поліцейським, що під час розмови один із шахраїв говорив

позбутися хвороб. Вони рекламують свої лікарські засоби та

іншому щось про Єлисаветград, тож він припустив, що його

прилади як панацею від усіх захворювань. Наше видання

кривдники могли бути з цього повітового міста. Та оскільки

неодноразово писало про подібні афери, які закінчувалися

поліцейські пропустили повз вуха цю цінну інформацію,

тим, що громадяни, придбавши за кругленьку суму

Дромашко сам вирішів її перевірити і поїхав потягом до

пропоновані шахраями ліки, здоровішими не ставали, а

Єлисаветграда.

деколи навпаки, їх стан здоров’я різко погіршився. А шахраї,

Знайшов у нашому місті пошукове поліцейське

продавши свої «чудо-ліки», збагачувалися на чужому горі.

відлілення і розповів про свою пригоду в Ананьїві.

Поліцейські показали йому свій альбом з фотографіями

місцевих злочинців. Дромашко у трьох знімках упізнав своїх

72

13

Подібні

нього не знайшли. Мабуть устиг передати його товаришу.

шахрайства старі як

Затриманий назвався С.Цесентським.

світ. Це підтверджує

Зрідка поліція ловила злодіїв «на гарячому». У

історія з 20-річною

листопаді 1908 року поліція затримала Х.Уманського, який у

єлисаветградкою

вагоні трамваю украв золотий годинник в австрійсько-

Марією Поляковою.

підданого Ю.Ціпера. А 27 жовтня 1904 року біля винної

У березні 1912 року

лавки по Петрівській вулиці затримали жителя села

вона сиділа на лаві

Черняхівка М.Шапірштейна, який украв у селянина І.Коваля

підсудних.

гаманець з 2 рублями 30 копійками. У січні 1907 року на

Незважаючи на юний

базарі затримали 12-річного І.Петрова та 17-річного

вік,

жінка

зуміла

Л.Дракмана, які украли з кишені селянина гроші.

провернути аферу з ліками від хвороб очей. У 1909 році вона

відіслала у газети “Нива”, “Копійка” та ряд інших столичних

НЕЙТРАЛІЗОВУВАЛИ ЖЕРТВУ ЦИГАРКОЮ ІЗ

та провінційних видань рекламне оголошення. Повідомляла,

ПСИХОТРОПНОЮ РЕЧОВИНОЮ

що їй вдалося винайти чудодійний засіб, який Марія

На початку 1914 року у кількох населених пунктах

Олександрівна назвала “Світло”. Пропонувала хворим

Херсонської губернії були скоєні злочини за схожим

флакон рідини за 3 карбованці.

сценарієм. Поліція дійшла висновку, що це справа рук однієї

І

ця

реклама

стала

двигуном

шахрайства.

У

і тієї ж «шайки усыпителей». Обравши жертву, вони

Єлисаветград на адресу Марії Полякової посипалися листи-

знайомилися з нею поближче, входили у довіру, вияснили

замовлення з усієї Російської імперії. І нічого тут дивного

чим у чоловіка можна поживитися. А потім обравши

немає. Адже винахідниця обіцяла зробити сліпих зрячими,

слушний момент, пригощали її цигаркою. Очевидно у ній

вилікувати трахоми, катаракти, золотуху, зняти з очей

була якась сильнодіюча психотропна речовина. Бо жертва

більмо, позбутися близорукості і навпаки - далекозорості. Ті,

робила кілька затяжок і втрачала свідомість. До тями

хто зовсім нічого не бачив, або бачив цей світ як у тумані,

проходила не раніше, ніж через годину. І виявляла, що у її

вирішили

терміново

придбати

чудодійний

засіб

з

кишенях пусто. А якщо це відбувалося у помешканні

Єлисаветграда.

потерпілого,

то

«шайка

усыпителей»

виносила

усе

Замовлення надсилали як прості люди, так і купці,

найцінніше.

священики, полковники. Жертвою шахрайки Полякової стали

Жертвою цією банди став і багатий селянин з міста

навіть такі світила тогочасної медицини як професори

Ананьїв (нині Одеської області) С.Дромашко. Бандити

Гіршман (на фото) та Мандельштам. І майже усі, хто надіслав

звідкілясь

дізналися,

що

у

нього

завелися

гроші.

до Єлисаветграда замовлення, оперативно отримували

Познайомилися і запропонували вигідну справу – купити у

відповідь від Полякової. Разом з флаконом свого чудодійного

них фальшиві рублі у відношенні 1:10. Оскільки у гаманці

засобу Марія Олександрівна надсилала хворим у посилці

Дромашка було 1100 рублів, то обіцяли за них дати йому 11

брошуру. Вона була наповнена листами-подяками від

тисяч рублів 100-рубльовими асигнаціями. Для обміну

громадян, яким “Світло” дозволило зробити світ світлим, а

запросили до готелю (на знімку). А там під час розмови один

14

71

А у М.Єфімова кишеньковий годинник пропав у будинку

хвороби, які вони мали, після промивання єлисаветрадською

розпусти Куніної по вулиці Береславській (нині Єгорова). У

рідиною зникли.

грудні 1905 року Х.Шехтер продавав газету «Голос Юга» по

І так тривало два

вулиці Дворцовій, уторгував більше 25 рублів, і їх хтось

роки. За цей час ніхто із

украв.

клієнтів Полякової не

Відкривали кишенькові злодії і двері банківських

зцілився, а от більшість

установ. Так опівдні касир заводу Ельворті А.Тарановській

навпаки

стала

гірше

здавав гроші у державному банку і недорахувався двох

бачити. Серед них -

кредитних білетів по 500 рублів. Там же обікрали

священик

Ходакевич.

Нагребецького - злодій витягнув з його кишені 1500 рублів,

Він вичитав у газеті

зловмисника затримали, та підбігла якась жінка, затіяла

“Нива” оголошення про

сварку і злодію вдалося утекти.

чудодійну силу “Світла”

і замовив флакон ліків.

Збирався

позбутися

трахоми.

Але

після

кількох промивань очей

рідиною на одне око

взагалі перестав бачити.

Можливо, святий отець

і не звертався б до поліції, якби не вичитав у брошурі, яку

йому прислала цілителька, свій лист-подяку їй. Начебто він

після промивання очей «Світлом» став бачити як молодий.

Ця брехня вивела з рівноваги священика і він пішов зі

скаргою на Полякову до поліції.

Жертвою єлисаветградської цілительки став і полковник

Ціклауров з туркменського міста Ашхабад. Військовий хотів

краще бачити, а катаракта на очах заважала кар’єрі. Проте

виписаний з Єлисаветграда флакон «Світла» лише погіршив

Вдалося уникнути відповідальності злодію і в наступній

його зір. А от чиновник Семенов з молдавського міста

історії. У серпні 1905 року через базарну площу в

Кишинів вислав до Єлисаветграда 3 карбованці, та ліки так і

Єлисаветграді їхав І.Бочій. І його підвода колесом зачепила

не отримав. І теж пішов зі скаргою на Полякову до поліції.

іншу підводу. Коли стали роз’єднувати вози, один з

Коли до Єлисаветграда посипалися листи-скарги на

добровільних помічників засунув руку до кишені Бочія і

цілительку, поліція змушена була припинити її бурхливу

витягнув гаманець з грішми. Це хтось побачив і гукнув

діяльність. У грудні 1910 року на її квартирі провели обшук.

городового. Злодія затримали.

Та при обшуку гаманця у

Знайшли 15 пляшок з каламутною пінливою рідиною

70

15

жовтого кольору, які були запечатані сургучем. Також

Через деякий час П.Коломієць вийшов на вулицю і

вилучили наклейки, виготовлені у друкарні, з таким текстом:

направився до чайного магазину Гунькіної по Великій

“Мария Александровна Полякова. В Елисаветграде. «Свет» -

Перспективній вулиці. З-за дерева вийшов наш злодій і пішов

«Welt». Бойтесь подделок. Перед употреблением взболтать».

слідом за Коломійцем. І при вході до магазину знову засунув

Був у Полякової архів з 30 тисячами листів-замовлень. Дві

руку до кишені жертви, витягнув гаманець і став утікати.

пачки надрукованих подяк, у кожній з яких по 5000 листівок,

Коломієць кинувся наздоганяти злодія. Один зі свідків

чекали на відправлення. В алфавітному порядку прізвищ

пригоди зробив підніжку і злодій зарив носом по землі.

замовників розкладені у ящику їх листи. Вела Полякова і

Оскільки це було у центрі міста, відразу з’явився городовий.

книгу відісланого товару, у якій було заповнено 43 сторінки.

Коломієць забрав свій гаманець, а городовий повів злодія до

Кілька флаконів “Світла” поліція відіслала до Херсона,

відділку. Як виявилося, це був Данило Дикий, раніше

де лікарі виявили у рідині сірчано-кислі солі міді та цинку.

судимий за крадіжки та позбавлений прав.

На суді Марія Олександрівна сказала, що це була не її

Часто злодії навідувалися до театру Кузьмицького та до

ідея, а дядька Федора Бірюкова, і вона займалася цією

Громадського зібрання. Але не для того, щоб подивитися

справою виключно за його вказівкою. Це він усе придумав,

виставу, чи концерт, а щоб перевірити кишені інших

писав листи-подяки і керував її діями. Звісно, що Федір

глядачів. І починали вони це робити уже біля каси. У червні

Бірюков заперечив слова племінниці, і сказав, що він вперше

1909 року з кишені Крипковатого витягнули годинника, а у

чує, що вона займалася розсилкою флаконів, і що до цього

Лозинського та Басистого украли гаманці з грішми. А у

він ніякого відношення немає. Чоловік Полякової Василь

Громадському зібранні під час лекції Петрова з кишені

також сказав, що він не знав, чим займалася дружина, і він їй

присяжного повіреного Г.Берінштейна пропали 125 рублів, у

не допомагав.

П.Снісаревського – 100 рублів, у Г.Золотаревського – 19

Покаранням за це шахрайство для Марії Полякової став

рублів. Там же поліція затримала кишенькового злодія

штраф у 100 карбованців та два місяці ув’язнення, які їй

М.Хвощинного, який з кишені відвідувача витягнув дві

призначив суд.

обручки та два паспорти. 1 лютого 1913 року у Громадському

Кореспондент «Голоса Юга», який писав у газеті про

зібранні був концерт Плевицької. Серед тих, хто його слухав,

судовий процес над Поляковою, зазначив в інформації, що

була і Р.Слуцька. І вона так захопилася, що не побачила як з-

таке могло статися лише через «дурість, неосвіченість людей

під ніг біля крісла украли її ридикюль, у якому були гроші у

і бажання позбутися хвороб».

сумі 237 рублів.

Слід сказати, що й сьогодні, через сто років, це бажання

Полюбляли єлисаветградські злодії і похорони євреїв.

не змінилося. Тому й сьогодні процвітають шахраї від

Провести їх в останню дорогу приходило багато заможніх

медицини.

людей. Так під час похоронів Ц.Камінського у 1908 році

обікрали більше десятка учасників похоронної процесії. Усе

розпочалося з Великої Синагоги, де з кишені С.Бершадського

витягнули гаманець з 76 рублями. У М.Подольського на

кладовищі украли 130 рублів, а у Ф.Рейсер - 115 рублів.

Поліція затримала тоді відразу чотирьох злодіїв.

16

69

зібрав своїх працівників і дав вказівку двом чергувати уночі у

ЯК СВЯТКУВАЛИ ДЕНЬ ПОЛІЦІЇ У ЄЛИСАВЕТГРАДІ

приміщенні.

Мало хто з сучасних працівників міліції знає, що у

Через 50 метрів від магазину Кричевського юнак

царській Росії правоохоронці теж мали своє професійне свято

зайшов до магазину Фіша і розповів Йосипу Самуїловичу

– День поліції. Вперше його почали святкувати 5 жовтня

про начебто підслухану розмову у пивній «Гамбрінус», і

1914 року.

вона стосувалася магазина Фіша.

Цікавий історичний факт:

Того

дня

юнак

побував

у

бакалійній

лавці

рішення про встановлення Дня

Ю.Яновського та лавці Й.Зільгенара на старому базарі, у

поліції

було

прийнято

тютюновій лавці братів Красовських, у рибному магазині

імператором Миколою ІІ 7 (за

Фіалкових, у магазині В.Вільховського по вулиці Садовій...

новим стилем 20) грудня 1913

Одні власники магазинів, як Семен Кричевський, виявилися

року!

В

указі

самодержця,

скупими, оцінили дружнє застереження юнака у кілька

зокрема,

вказувалося:

„...

монет, а дехто був більш щедрішим. Тож завершивши свій

Встановити загальне для поліції

обхід, Іван Калюжний, а так звали юнака, назбирав майже 10

імперії річне свято 5 жовтня в

рублів «чайових».

ім’я

святителя

Олексія,

Кожен з попереджених Калюжним про крадіжку

митрополита

московського”.

виставив на ніч охорону. Та ніхто її тієї ночі не потурбував.

Зазначимо, що 5 жовтня – день

Як, врешті, і усіх тих, кого у наступні дні попереджав наш

„тезоімеництва”, тобто іменин

фігурант. Щоправда, були й випадкові крадіжки. Як,

спадкоємця

російського

приміром, з магазину Вільховського, де злодії просвердлили

престолу

цісаревича

Олексія

в деревяному дверному полотні навколо замка 18 отворів, але

Миколайовича,

покровителем

так і не спромоглися з ним впоратися...

якого вважався святий Олексій.

Саме

день

іменин

сина

НАПОЛЕГЛИВИЙ ЗЛОДІЙ

імператора і став професійним

Місце роботи кишенькових злодіїв там, де велике

святом російських поліцейських.

скупчення людей, і де у жертв можуть бути гроші. Так було

Перше святкування Дня

сто років тому, так є і сьогодні.

поліції 5 жовтня 1914 року

Щономера у колонці міських новин єлисаветградська

проходило

в

складних

газета «Голос Юга» друкувала повідомлення про кишенькові

соціально-політичних

умовах:

крадіжки. Одне з них мало заголовок «Наполегливий злодій».

почалася Перша світова війна.

6 квітня 1914 року якийсь П.Коломієць прийшов до

Підготовка до свята тривала

Успенського Собору. Під час прикладання до плащаниці він

кілька місяців, збирали гроші у підрозділах поліції на

відчув у своїй кишені чужу руку. Однією рукою Коломієць

придбання ікони святого Олексія.

схопив руку злодія, а другою відштовхнув його від себе у

У день свята в столиці, а також у всіх губернських і

груди. Злодій відразу вибіг із Собору.

повітових містах відбулися загальні молебні з водосвяченням

68

17

Ікони святого Олексія, паради з участю чинів поліції, а також

Батькам хлопчика адміністрація гімназії послала телеграму в

загальні збори особового складу поліції, на яких були

Олександрійський повіт...

присутні представники місцевої влади, правоохоронних і

судових органів, військового командування. Загальні збори

ТРЮК «ПІДСЛУХАНА РОЗМОВА»

проходили у приміщеннях поліцейських управлінь і

Улітку 1909 року майже усі магазини, крамнички,

дільниць.

аптеки, ресторани та склади Єлисаветграда обійшов молодий

Не менш урочисто відзначали правоохоронці своє свято

чоловік, який розповідав скрізь одну й ту ж історію. Начебто

і на периферії. Ось що писала про святкування у

він випадково підслухав у пивній «Гамбрінус» по вулиці

Єлисаветграді дня поліції місцева преса:

Верхній Донській (нині Паученка) розмову, і за те, що

„Полицейский праздник. Вчера городская и уездная

передасть її зміст, просив винагороду.

полиция праздновали годовой полицейский праздник. Чины

В обідню пору до рибного магазину С.Кричевського по

городской полиции во главе с исполняющим обязанности

вулиці Великій Перспективній зайшов юнак і сказав

полицеймейстера С.П.Романовским собрались к часу дня в

продавцю, що у нього є конфіденційна інформація для

помещении городской полиции, где отцом П.Колосовым с

власника магазину. Через кілька хвилин з підсобного

соборным причтом был отслужен молебень, после которого

приміщенння

вийшов

Семен

Кричевський.

Юнак

отец П.Колосов произнес речь, посвященную деятельности

напівшетопом сказав йому, що сьогодні уночі злодії

полиции, которая, по мнению отца Колосова, стоит всегда на

збираються обікрасти його магазин. Це повідомлення

страже интересов патриотизма. Чины уездной полиции во

насторожило Семена Абрамовича і він поцікавився, звідки

главе с исправником А.П.Пащенко собрались в казарме

про це відомо юнаку.

стражников, где также был отслужен молебен. По случаю

праздничества в город съехались много становых приставов

уезда”. („Голос Юга”, 6 жовтня 1915 року).

„Годовой праздник полиции. Вчера в уездной полиции

по случаю годового праздника полиции отслужено было

молебствие, по окончании которого отец Павел Колосов,

отметив самоотверженную деятельность чинов полиции в

столь тяжелое военное время, пожелал им дальнейшего

процветания

на

пользу

Отечества.

На

молебствии

присутствовали

исправники,

помощники

исправников,

жандармский подполковник Аплечеев, ротмистр Афросимов.

- Я сидів у пивній «Гамбрінус», і чув розмову за

Городской

голова,

председатель

земской

управы,

сусіднім столом. Троє чоловіків обговорювали план крадіжки

председатель окружного суду, прокурор и другие прислали

з вашого магазину. Ось я і вирішив сказати вам. Думаю, ви ж

поздравления. В заключение исправник А.И.Пащенко

дасте мені за це попередження на чай.

выразил своим сотрудникам благодарность за полезную

Семен Абрамович дістав з кишені кілька монет і віддав

їх юнаку. Той подякував і пішов у двері. А Кричевський

18

67

зброю. У кімнаті, до якої він зайшов, уже був один

службу и провозгласил «ура» Государю императору».

поліцейський. Сторож банку у цей час мив підлогу.

(«Голос Юга», 6 жовтня 1916 року).

Городовий забувся, що пістолет заряджений, і нажав на

Своє професійне свято правоохоронці Російської імперії

собачку. Куля ковзнула по волоссі на голові сторожа і

відзначали всього тричі. У березні 1917 року царська поліція

влучила у руку іншому городовому...

була ліквідована і День поліції канув у Лету. Згадали про

Як повідомляла газета «Елисаветградский вестник» у

нього в Україні через 7 років, коли постановою колегії НКВС

грудні 1881 року 15-річний підліток Іван Робольченко з села

УРСР від 14 жовтня 1924 року було прийнято рішення

Нижня

Сизонівка

Обознівської

волості

застрелив

з

святкувати День міліції 5 лютого на ознаменування

необережності з батьківської рушниці 10-річного сусіда ... А

прийняття Радою Народних Комісарів УРСР декрету „Про

12 квітня 1904 року схожа трагедія сталася за кузнями в

організацію міліції” (5.02.1919 р.). Таким чином, радянські

Єлисаветграді. 18-річна Авксентія Єрмолаєва гралася з

міліціонери одними з перших мали своє професійне свято.

револьвером брата і з необережності вистрілила. Куля

влучила у голову 14-річному Івану Бороніну… 11

НА ПЕТРІВСЬКІЙ СТОЯВ БУДОЧНИК ПАРХОМЧУК

жовтня1909 року у селі Протопопівка два юнаки Клочков та

Як писав О.Пашутін, поліція в Єлисаветграді створена у

Шкуратов оглядали револьвер останнього. Клочков твердив,

1784 році. На її утримання з міської казни виділяли 580

що

револьвер

рублів.

Нижчих

поліцейських

чинів,

яких

називали

несправний

і

не

«будочниками»,

утримували

за

рахунок

податку

з

вистрілить.

«А

ну,

домовласників. У місті було 11 поліцейських будок, на кожну

дивись!»

-

сказав

з яких наймали по два будочники. До їхніх функцій входили

Шкуратов і нажав на

охорона порядку на вулицях, нагляд за міським ринком та

курок.

Куля

влучила

збір податків. Першим городничим був колезький асесор Іван

Клочкову

у

груди.

Прокопович Стогов. З 1829 року замість городових поліцією

Поранення

було

керували поліцмейстери, що було пов'язано із передачею

смертельним… Увечері

Єлисаветграда до управління військових поселень.

3 жовтня 1911 року на

Штат міської поліції був Височайше затверджений 14

Биковому 16-річний Іван

червня 1841 року: поліцмейстер, два приватних пристава,

Ільченко з необережності вистрілив з батьківської рушниці і

чотири квартальних наглядачі, писар, його помічник та вісім

поранив служницю, яка померла до приходу лікаря.

канцелярських службовців. Щорічно міський бюджет виділяв

А про наступну трагедію довго говорив увесь

на

утримання

поліції

3767

рублів

14

копійок.

Єлисаветград. У вересні 1912 року учень 3-го класу гімназії

Підпорядковувалася вона міському голові і Херсонському

Крижановського Суботіч купив собі револьвер «Монте-

губернському поліцейському управлінню. З першого дня

Крісто» і кілька днів вправлявся у стрільбі. У суботу Суботіч

існування поліція міста користувалася "Уставом благочиния

став демонструвати револьвер друзям, запевняючи, що це

или полицейским" від 1782 року. А у 1842 році був виданий

безпечно. Підняв револьвер на рівні голові і спустив курок.

"Устав предупреждения и пресечения преступлений".

Пролунав постріл і 14-річний гімназист упав замертво.

66

19

З 1864 року до штату поліції міста входили

Лягаєш спати у вагоні потяга, ховай подалі гроші та

поліцмейстер 7-го класу, два пристави 9-го класу, 3

коштовності. Це правило знають усі пасажири. Знав його і

помічники пристава 10-го класу і секретар 10-го класу. На

житель Єлисаветграда Хаїм Донський. Під час відпочинку

штатне утримання поліції місто щорічно вносило в

він засунув ящик з догоцінностями вартістю понад 500

держказначейство по 5700 рублів. У 1874 році за

рублів під подушку, на якій спав. Та коли уранці потяг №11

клопотанням міської думи була введена посада третього

прибув у Єлисаветград і Донський прокинувся, ящичка під

помічника пристава. Він наглядав за базаром і платило йому

подушкою не було.

місто. До 1890 року у Єлисаветграді було 80 нижніх

Як повідомляла газета «Голос Юга», вранці 10 січня

поліцейських чинів, а потім штат збільшили на 30 чоловік.

1912 року на станцію Одеса-Головна прибув пасажирський

Наприкінці ХІХ століття поліція обходилася місту в 32 910

потяг №9. І пасажир 2-го каласу лісничий єлисаветградського

рублів щорічно.

лісництва П.Н.Меранвіль-де-Сент-Клер забив тривогу, що

його обікрали. До вагона, у якому приїхав лісничий, збіглася

уся залізнична поліція. Пасажир із призвіщем з незвичним

для нас словосполученням слів сказав, що у нього пропали

казенні гроші - 17 тисяч рублів. До потяга він сів на станції

Плетений Ташлик. Уночі, лягаючи спати, гроші поклав до

кишені жилета, який потім сховав під подушку. А коли

прокинувся, то у грошей у кишені уже не було. Під час

огляду одягу та речей лісничого поліція знайшла 234 рублі,

які, як сказав потерпілий, були його власними. Кому

належало це суто аристократичне прізвище Меранвіль-де-

Сент-Клер – залишилося таємницею.

ПОСТРІЛ З НЕОБЕРЕЖНОСТІ

Спершу поліцейські квартирували у дерев'яному

Якщо у першому акті на стіні висить рушницю, то в

будинку на розі вулиць Невської та Преображенської, який

останньому вона обовязково вистрілить. Ігнорування цією

згодом згорів. У XІX столітті поліцію перевели до кам'яного

аксіомою від Антона Чехова призводить до трагічних

будинку по Великій Перспективній вулиці. Наприкінці ХХ

наслідків. Необережне поводження з вонгепальною зброєю

століття міське поліцейське управління було в будівлі міської

закінчується тим, що хтось натискає на гачок і рушниця

думи, 1-ша поліцейська частина квартирувала у будинку

стріляє.

Дембовського по Пашутінській вулиці, друга – у будинку

Що цікаво, цього правила часто не дотримуються й ті

Когона на Банній площі, третя - по Великій Пермській

люди, які добре знають і уміють поводитися зі зброєю. І тоді

вулиці. Пошукове віддлення, яке очолював Павло Іванович

стається те, що сталося у листопаді 1908 року в Олександрії.

Кололій, знаходилося у будинку Ходоровського по вулиці

До міського банку зайшов городовий, будка якого була поряд

Пашутінській. Повітова поліція була у будинку Ледерера на

з банком. Говорить, вирішив почистити свою табельну

розі Пашутінської та Олексіївської вулиць.

20

65

збирався їхати до Єлисаветграда на завод Ельворті, щоб

У Єлисаветграді вчинялися ті ж злочини, що й сьогодні

купити сівалку. Мав при собі 1000 рублів. Очевидно про це

– роздягали перехожих на вулицях до трусів, перевіряли

дізналися відомі поліції кишенькові злодії Харитон Вовк та

кишені на базарах, убивали під час п’янок, гвалтували

Іван Драган. Один витягнув з кишені Ващенка гаманець і

малолітніх, обдурювали за нинішніми схемами... Ми не

передав його своєму товаришу, який виходив з приміщення

станемо на них зупинятися, а запропонуємо читачам деякі

вокзалу. Оскільки поліції спостерігала за злодіями, то на цій

повідомлення з життя поліції міста, які друкувала газета

крадіжці їх і узяли на «гарячому».

«Голос Юга».

У квітні 1914 року на залізничній станції у Знам’янці з

Полицмейстер

издал

приказ,

чтобы

пристава

петроградського потяга зійшов пасажир, щоб пересісти на

задерживали и привлекали к ответственности извозчиков,

інший потяг, до Єлисаветграда. Це був барон Єгор Єгорович

выезжающих на работу без номеров и по вечерам

Швахгейм. Побачивши на пероні добре зодягнутого чоловіка,

незажигающих фонарей у своих экипажей (21 января 1907 г.).

за ним пішли слідом двоє злодіїв. І коли барон заходив до

Опровержение.

Редакция

получила

от

приміщення вокзалу, один з них підштовхнув Швахгейма, а

г.Елисаветградского

полицмейстера

барона

Н.Э.

фон

інший витягнув з кишені пальто портмоне, у якому було 2500

Бринкена опровержение заметки, помещенной в №184 «ГЮ»

рублів. Барон цього не помітив, а виявив пропажу, лише

об избиении городовым Маконова, в которой сообщается, что

сівши до єлисаветградського потяга. Тож хто його обікрав,

произведенным дознанием факт избиения не подтвердился.

так і залишилося таємницею.

(21 августа 1907 г.).

Господин полицмейстер предложил всем приставам

строго следить за правильным поступлением сведений от

гостиниц, меблированных комнат и постоялых дворов о

приезжающих и уезжающих, кроме того, немедленно

проверить книги во всех постоялых дворах, гостиницах и

прочих заведениях. (21 октября 1907 г.).

Елисаветградская городская управа объявляет, что в

присутствии ее 4-го июня в 11 часов утра будет продаваться

на снос полицейская будка, состоящая во 2-й части на

Перспективной улице возле дома купца Лившица. (2 июля

1908 г.).

Полицмейстер

распорядился,

чтобы

городовые

На фотографії Барон Швахгейм, власник маєтку у селі

осматривали свои участки и обязали домовладельцев стереть

Воєводське, нині в Арбузинському районі Миколаївської

с заборов имеющиеся на многих из них нецензурные

області.

надписи. (3 апреля 1910 г.).

Полицмейстером П.Г.Кузнецовым приказом по полиции

предложено приставам усилить наружный надзор полиции на

64

21

время праздников, когда обыватели оставляют в большинстве

Невідомий, а за ним і Арнацький, дали такий дозвіл. У того,

случаев квартиры без присмотра. (16 апреля 1910 г.).

що підняв папери, невідомий нічого не знайшов, тож заявив

Полицмейстер П.Г.Кузнецов предписал приставам

Микиті, що гроші повинні бути у нього. Під час обшуку

обязать всех вдадельцев собак под угрозой привлечения к

невідомий забрав в Арнацького 562 рублі, а замість грошей

ответственности надевать собакам намордники (21 мая 1910

загорнув йому у хустку пачку газетного паперу і пішов.

г.).

Пропажу Микита виявив, лише коли підійшов до каси, щоб

Полицмейстер П.Г.Кузнецов издал следующий приказ

купити квиток на потяг до Новоукраїнки.

по полиции: ко мне поступают жалобы на грубое обращение

городовых

с

публикой

вообще

и

в

частности

с

ПОРТМОНЕ БАРОНА ШВАХГЕЙМА

задерживаемыми полицией лицами. Предписываю господам

Злодії облюбували залізницю з перших днів її

приставам внушить городовым, что грубое обращение с

функціонування. На вокзалах постійно багато людей, які

публикой роняет достоинство полицейского чина и не может

чекають на прибуття потяга. У натовпі можна непомітно

быть терпимо ни при каких обстоятельствах. С таких

засунути руку до чужої кишені. Та й під час подорожі у

городовых я буду взыскивать и увольнять от службы.

вагоні потяга пасажирам постійно треба бути напоготові, що

Городовой не должен забывать, что он призван служить

у них украдуть багаж, або ж перевірять вміст кишень. Серед

жителям и охранять личность каждого, и что задержанный

потерпілих не лише прості люди, а й відомі особи. Ось кілька

должен так же охраняться, как и остальные жители . (11

таких повідомлень, які надрукувала єлисаветградська газета

января 1911 г.).

«Голос Юга» на своїх сторінках.

И.

о.

полицмейстера

С.П.Романовский

издал

У грудні 1905 року у вагоні потяга №3, який слідував в

следующий приказ по полиции: «Мной замечено, что

Єлисаветград, на станції Знам’янка хтось став кричати

городовые, стоя на постах, позволяют себе усаживаться на

«Пожежа! Горимо!». Серед пасажирів піднялася паніка. Усі

тумбах или же облокачиваться на решетки, ограждающие на

кинулиcя до виходу. Та знайшлися cеред пасажирів й такі,

улицах деревья, или собирают возле себя знакомых и ведут с

хто зрозумів, що це трюк злодіїв, і стали заспокоювати

ними беседы. Предписываю господам приставам установить

інших, що немає ніякої пожежі. Згодом виявилося, під час

строгое наблюдение за правильным несением городовыми

паніки, яка й справді була викликана криками злодіїв, з

постовыми службы и о виновных в исполнении этого

кишень більше десятка пасажирів пропали гаманці, а також

докладывать мне». (20 июля 1911 г.).

зникли носильні речі у кількох пасажирів.

По распоряжению полицмейстера О.А.Веришко при

23 квітня 1904 року на залізничному вокзалі в

первой

полицейской

части

С.П.Романовский

вводит

Єлисаветграді обікрали вдову генерал-майора Савіцького. З

еженедельные

занятия

городовых,

применительно

к

її кишені витягнули гаманець. На щастя, рух злодія помітив

полицейской службе. (4 декабря 1911 г.).

один з пасажирів і підняв крик. Кишеньковий злодій Сруль

Городская управа обратилась к полицмейстеру с

Могилевський кинувся у двері з приміщення вокзалу і

просьбой предписать городовым, стоящим на посту на углу

налетів на жандарма, який саме заходив у вокзал.

Театрального переулка, не разрешать публике садиться на

А 7 вересня 1913 року на залізничній станції

перила устроенные по бокам аллеи против офицерского

Новоукраїнка обікрали селянина Андрія Ващенка. Він

22

63

заявив, що це він загубив гаманець, і став вимагати

собрания, а лиц, замеченных в этом, привлекать к

повернути йому гроші. Жінка, яка підняла гаманець,

ответственности. (22 августа 1912 г.).

тихенько відійшла в сторону. Тож Фаїні Абрамівні довелося

Требуется фотограф в Елисаветградское сыскное

діставати свій гаманець. Чоловік для чогось перерахував

отделение

на

постоянную

службу,

православного

гроші і сказав, що в гаманці немає його банкнот. Віддав

вероисповедания. Условия лично . (14 мая 1914 г.).

гаманець, вибачився і пішов. Пішла додому і Колісниченко.

А уже вдома, відкривши гаманець, побачила у ньому замість

ГРОШІ НА БОЧКУ АБО НА ТРУБУ

100-рубльових асигнацій акуратно нарізаний папір.

Письменник Ісаак Бабель у своїх одеських оповіданнях

змалював злочинні методи "роботи" короля одеських

грабіжників Бені Крика. "Мс'є Ейхбаум, покладіть, прошу

вас, завтра вранці під ворота на Софіївській вулиці, 17,

двадцять тисяч рублів. Якщо ви цього не зробите, так на вас

чекатиме таке, що це не чувано, і уся Одеса буде про вас

говорити". В іншому оповіданні "Як це робилося в Одесі"

Бабель наводить такого листа вимагача: "Шановний Рувіме

Осиповичу! Будьте настільки люб'язні покласти до суботи

під бочку з дощовою водою: У випадку відмови, як ви це собі

останнім часом стали дозволяти, на вас чекає велике

розчарування у вашому сімейному житті. З повагою

знайомий вам Бенціон Крик".

Слід сказати, що так "робилося" на початку минулого

Чатували біля Держбанку в Єлисаветграді шахраї на

століття не лише в Одесі. Подібним чином діяли вимагачі і у

наступну жертву і у липні 1914 року. Нею виявився селянин з

нашому місті. Так у номері за 26 липня 1906 року

селища Новоукраїнка Микита Арнацький. Він отримав у

єлисаветградська газета "Голос Юга" надрукувала наступну

банку гроші у сумі 562 рублі. І пішов пішки на залізничний

історію. Службовець міського банку Черненко отримав

вокзал, щоб відправитися потягом додому. На ступеньках від

анонімного листа. Йому пропонували покласти 2500 рублів

трамвайної будки до будівлі вокзалу перед ним чоловік

під камінь біля стіни тюрми. А у разі, якщо він не виконає цю

підняв з землі пачку якихось паперів і поклав їх у свою

вимогу, та ще й якщо піде з листом до поліції, то його

фуражку. Та оглянувшись і побачивши Арнацького,

обіцяли убити. Під листом стояв підпис: "Бойова дружина

почервонів і сказав Микиті: «Давайте відійдемо і

соціалістів-революціонерів". Оскільки про цей випадок

подивимося, що є у цих паперах, можливо гроші, то

написала газета, очевидно Черненко усе-таки звертався до

поділимося». Нічого не підозрюючи лихого, Арнацький

поліції за захистом. Проте чи затримала поліція вимагача, і

пішов за невідомим до огорожі заводу Ельворті. Там до них

хто ним був, газета не повідомляє.

підійшов ще один невідомий чоловік і заявив, що це він

загубив папери та гроші. І став вимагати, щоб Микита та

чоловік, який підняв з землі папери, дозволили обшукати їх.

62

23

ПОДІЛИЛИСЯ ЗНАЙДЕНИМ

Сьогодні шахраї використовують ті ж самі сценарїі, що

й їхні попередники сто років тому. Хіба що нинішні аферисти

осучаснюють свої трюки, зокрема і з підкиданням гаманця на

вулиці. Періодично на нього ловлять родичів хворих з

периферії, які лежать в лікарнях обласного центру, або ж

пенсіонерів біля банківських установ та банкоматів. Один

шахрай начебто губить на очах майбутньої жертви свій

гаманець. Тут же його піднімає напарник цього так би

мовити «розз’яви», бачить пенсіонерку і пропонує їй

поділитися знахідкою. У цей час підходить «розз’ява» і

вимагає віддати його гроші, при цьому змушує дозволити

Схожі історії періодично траплялися й пізніше. Так, 14

перевірити вміст гаманця жертви та її кишені, чи вона бува

травня

1924

року

зінов'євський

мануфактурист

туди не сховала його гроші. І під час цієї перевірки обкрадає

Дубошинський отримав по пошті міського листа. Адресант

пенсіонерку.

писав, що підпільна організація анархістів бідує, тож вона

У подібну халепу потрапив у березні 1910 року житель

змушена звернутися до заможних купців міста. Вони повинні

села Костянтинівка Федір Алексєєв. Він приїхав в

зібрати 1000 червінців. По 150 карбованців мали дати

Єлисаветград на базар. Коли спродався, вирішив зайти у

Дубошинський, Бичуцький, Медведовський, Абідон та

кілька крамниць, щоб купити гостинці – хустку для дружини

Циперкус. Решту Дубошинський повинен був зібрати з тих

та цукерок для дітей. Очевидно за Федором уже слідкували.

торговців, з яких вважатиме за потрібне. Далі автори листа

Як писала газета «Голос Юга», до нього «употребили

налякали Дубошинського, щоб не звертався у ДПУ. Якщо той

известный прием, состоящий в том, что один из аферистов,

з анархістів, якому випаде жереб і він піде за грішми, буде

идя впереди Алексеева, поднял будто бы кем-то оброненный

затриманий міліцією, то на купця чекатиме горе, і не лише на

конверт и скрылся, а другой подошел к Алексееву и стал его

нього, а й на усю його сім'ю, а також на його слуг. Анонім

обыскивать, подозревая, что тот присвоил находку. В

запевняв, що це всеукраїнська акція. І наводив приклад

результате обыска у Алексеева исчез кошелек с 25 рублями».

Полтави,

де

місцеві

купці

дали

анархістам

свої

А у грудні того року жертвою аферистів стала

пожертвування і усе обійшлося миром для них.

єлисаветградка Фаїна Колісниченко. Вона отримала у

Дубошинському пропонували зібрати усіх згаданих у

Державному банку 400 рублів. Вийшовши з банку, пішла

листі, зачитати їм текст, але листа не давати у руки.

додому на Олександрівську (нині Тарковського) вулицю.

Мануфактурист так і зробив. Та до єдиної думки не прийшли.

Йшла по Верхній Донській (Паученка) вулиці. Коли пройшла

Хтось усе-таки пішов до місцевого відділення ГПУ. Місцем

перехрестя з Пашутінською, побачила перед собою жінку,

для передачі грошей автор листа назвав трубу, якою витікає

яка підняла з землі гаманець. Ця жінка відразу ж

вода в Інгул з території депо трамвая. Надвечір 17 травня, як і

запропонувала Фаїні Абрамівні поділитися знайденим. Під

було указано вимагачами, гроші засунули у пакет і поклали

час їхньої розмови непомітно підійшов якийсь чоловік і

його на трубу за депо. Неподалік міліція влаштувала засідку.

24

61

Траплялися й смішні історії. 25 червня 1908 року у

Чекати довелося довго, години зо дві. За конвертом прийшов

міському суді слухали справу двох юнаків з Катранівки -

якийсь хлопчик. При спробі його затримати, хлопчик почав

Береста та Дерев’янка. На Катранівці проживала Варвара

утікати по Пермській вулиці. Міліціонери, розуміючи, що не

Соколенко, у якої була доросла донька, але вона не звертала

наздоженуть утікача, зробили попереджувальний постріл

уваги на юнаків. Вони образилися і пригрозили матері

угору. Хлопчик зупинився. Він сказав, що за конвертом його

дівчини, що обмажуть ворота дьогтем. Суддя призначив

послав старший брат Яків Співак, який проживає по вулиці

кожному з кавалерів по чотири дні арешту.

Садовій.

9 липня 1911 року газета «Голос Юга» надрукувала

Цього чоловіка в ДПУ

повідомлення із заголовком «Супружеская любовь». «В

знали як злісного спекулянта

городскую больницу была доставлена Екатерина Косыцина с

і скупника крадених речей.

откушенной верхней губой, - писала газета. - Дознанием

Міліція пішла за даною

выяснено, что губу у Косыциной откусил ее муж, который в

адресою. Яків був удома. Він

участке сознался в этом. Заявив, что, будучи пьян, целовал

довго відмовлявся, що це не

жену и в порыве страсти откусил губу, которую… съел». А 7

він писав листа. Проте коли

лютого 1913-го у селі Катеринівка Лелеківської волості Іван

звірили почерк, зізнався.

Щербина з ревнощів відкусив носа Катерині Малиновській.

Виправдання

знайшов

у

Опівночі 7 серпня 1911-го в Олександрівський

тому, що п'ять тижнів тому

поліцейський відділок в Єлисаветграді прибігла боса

одружився

і

уже

встиг

дружина двірника Фекла Ф-ч. Вона скрізь сльози попросила

набратися боргів, а віддавати

захисту, бо боїться, що чоловік її уб’є, коли дізнається, що

не було чим. Ось він і

сталося. Вона спала, коли до кімнати зайшов її знайомий

написав

цього

листа

Василь Романишин. У темряві вона сприйняла його за свого

Дубошинському.

чоловіка і тому безперешкодно віддалася. Лише через

Ще про один випадок

півгодини, коли Романишин раптово пішов, вона зрозуміла,

вимагання писала газета "Червоний шлях" у 1927 році.

що її обманули і побігла у відділок.

Протягом чотирьох місяців невідомі надсилали власникам

У вересні 1912 року в Єлисаветграді судили 25-річну

зінов'євських чайних і магазинів листи, в яких вимагали

Фросину Казакуцу за те, що вона мала трьох чоловіків.

покласти крупні суми rрошей у визначених ними місцях та в

Справу слухали при закритих дверях. Жінці присудили 3

указаний у листах час. У разі відмови - погрожували смертю.

роки 3 місяці і 3 дні ув’язнення. Отаким жартівником

Торговці Уманський і Бродський гроші в обумовлений час

виявився суддя.

віднесли вимагачам. А от інші потенційні жертви звернулися

І сьогодні, через сто років після описаних у

до міліції. Одному з анонімів наказали принести гроші у

єлисаветградській газеті «Голос Юга» амурно-кримінальних

туалет робочої поліклініки. Торговець виконав цю вказівку.

пригод, подібне ви можете прочитати на четвертій сторінці

За грішми прийшло двоє. Їх і затримала міліція, яка сиділа у

«21-го каналу».

засідці. Вимагачами виявилися 21-річний Борис Ігнатьєв і 25-

річний Михайло Величко. Обидва вони мали середню освіту,

60

25

чим можна було пояснити грамотність написаних листів-

У будці біля будинку Остаф’євої по вулиці Петрівській

вимагань.

була майстерня чоботаря, де працював 30-річний Антін

І через століття після описаних історій "манери"

Землевич. Останнім часом до нього зачастив робітник заводу

вимагачів не змінилися. Хіба що злочинці сьогодні перейшли

Шкловського Наум Регірер. Він приходив, щоб дорікнути

від рукописних листів до друкованих, а також до дзвінків на

Антону у тому, що той розбив його сімейне життя. Наум

мобільні телефони та повідомлень на електронну адресу осіб,

розлучився з дружиною і вважав винуватцем цього

яких вони вибрали у потерпілі.

Землевича. 5 серпня 1905 року Регірер прийшов у майстерню

п’яним і чотири рази вистрілив з пістолета у Землевича.

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ СЛІД ПІНКЕРТОНА

7 травня 1905 року у лісі біля села Мар’янопіль знайшли

Коли сім’я Томашпольських зібралася вечеряти, за стіл

труп 19-річної Ольги Бондаренко. Місяць тому вона вийшла

не сів 8-річний Мойша. Служниця побігла до його товариша,

заміж за 18-річного односельчанина Дмитра Бондаренка.

13-річного Ізі Дубосарського. Але й того не було удома.

Чоловік зізнався у вбивстві. До одруження він залицявся до

Хтось сказав, що бачив їх у компанії Федька Гетьманця, сина

сільської красуні Надії Харитоненко, проте не зміг

сторожа Томашпольського. Батьки зниклих дітей пішли до

одружитися, бо вона виїхала до Єлисаветрада. Тож Дмитро

будинку

Гетьманців

і

накинулися

на

підлітка

із

одружився на Ользі. На Великдень Харитоненко повернулася

звинуваченнями, куди це він відвів Мойшу та Ізю. Але

у село і розбудила у нього забуті почуття. Сказала, що готова

Федько заперечив, що бачив того дня хлопчиків. Щоб вибити

вийти за нього заміж. Але на заваді була дружина. І тоді

з сина зізнання і вислужитися перед роботодавцем, Семен

вони вирішили отруїти Ольгу. Отруту Надія надіслала з

Гетьманець схопив палицю та кілька разів прийшовся нею по

Єлисаветграда. 5 травня Ольга пішла у сусіднє село Паліївку.

спині та сідницях сина, а один раз зачепив носа, з якого

Дорога пролягала повз ліс. Дмитро задушив її хусткою, а

струмком потекла кров. На цьому Семен вгамувався: а може

труп сховав у кущах.

й справді Федько не бачив дітей торговців?

Жителька села Федьвар Олександрійського повіту Ірина

Шукали хлопчиків усю ніч. А знайшли лише уранці на

Карнаухова

прийшла

додому

з

коханцем

Семеном

Фортечних валах, поблизу тюрми. Діти були мертві. Сталося

Казлітіним. Чоловік у цей час спав. Жінка образилася на

це 30 серпня 1910 року.

нього за те, що він був удома, і тепер їй з коханцем треба

шукати місце, де займатися сексом, тож у пориві гніву

ударила сокирою чоловікові по грудях. Потім коханець

відібрав в Ірини сокиру і зарубав її чоловіка.

Пізно увечері подружжя Дрюченків з Єлисаветграда

повернулося додому п’яним і полягали спати. Опівночі

батька розбудив син і сказав, що мама пішла до сусіда, і

звідти чути її крик, мабуть б’ють. Чоловік побіг на цей крик.

Дружина зустріла його словами: «Ти повинен заздалегідь

попереджати, коли будеш шукати мене у коханця».

Дрюченко побив її. На дев’ятий день жінка померла.

26

59

оцінювали брошури про розшуковців, відзначаючи, що вони

той став зустрічатися з іншою. Увечері 12 серпня того ж

брудні, аморальні. В Росії видавалися перекладні з німецької

року увагу постового городового на вулиці Вокзальній

оповідання про Пінкертона. Їх також писали відомі

привернула жінка, в руках якої була металева кружка з

письменники,

зокрема,

Купрін,

Кузьмин,

Брешко-

сірчаною кислотою. Як виявилося, Поліна Бакотіна хотіла

Брешковський та ін., робили, як правило, це анонімно або під

облити нею Фаїну Євдокименко через ревнощі. В наступній

псевдонімами. Особливою популярністю така література

історії

жертвою

став

Михайло

Скоробогатов.

Його

користувалася у молоді.

приревнувала до іншої жінки Ніна Лисиця з вулиці Грязної.

Коли поліція знайшла у Федька брошуру про

Вранці 23 липня 1905 року вона перестріла Скоробогатова по

Пінкертона, то змусила підлітка переписати текст листа з

вулиці

Дворцовій,

напроти

входу

до

приміщення

вимогою грошей і показала його Томашпольському та

Громадського зібрання, і облила карболовою кислотою.

Дубосарському. Ті в один голос заявили – і почерк, і текст

схожі як дві краплі води з тим, що вони отримали від

аноніма. Але Федько продовжував твердити – це не я убив

дітей!

Єлисаветградська газета «Голос Юга» у чотирьох

номерах поспіль на початку вересня 1910 року друкувала

великі матеріали про цю трагедію. Як писало видання,

убивство дітей набуло широкого резонансу у місті, жителі

якого разом з батьками переживали утрату дітей.

На 31 серпня були призначені похорони загиблих.

Уранці в анатомічному приміщенні лікарні проходив розтин

трупів. При цьому були присутні Федько разом з меншим

братом Миколою. Він не міг спокійно стояти і звернувся до

брата: «Федька! Це ж ти їх убив!». Але ці слова не подіяли на

брата - з трупарні він вийшов з піднятою головою і

посміхався.

За судово-медичним розтином послідував дозвіл на

поховання. Біля моргу та по шляху проходження процесії до

головної синагоги зібралося чимало народу. Домовину на

руках понесли до мосту через Інгул та по Великій

У номері за 15 червня 1908 року газета «Голос Юга»

Перспективній вулиці. Рух трамваїв та кінних екіпажів на цей

надрукувала замітку «Месть соперницы». На Безпоповській

час припинили. Від синагоги процесія, яка розтягнулася на

вулиці у якогось Кабалкіна працювала служницею Роза

три

квартали,

направилася

до

старого

єврейського

Абрамович. До неї зачастив молодий чоловік Лев Пучков.

кладовища. Обидві домовини були опущені в одну могилу

Його дівчина Сара Едельштейн дізналася про нову пасію

біля жертв «чорних жовтневих днів» (так газета «Голос Юга»

кавалера і хлюпнула їй в обличчя сірчаною кислотою.

28

57

розшукового відділу. Під час допиту Драчьова сказала усе,

назвала єврейські погроми 1905 року – прим. авт.). На могилу

що знала. Поліція поїхала на Кримську вулицю, де

дітей поклали багато вінків.

проживала жінка, і в її хаті затримала злодіїв – Дмитра Тітова

Як встановило слідство, коли Томашпольський та

та Льва Дев’ятинського. Під час обшуку у хаті знайшли

Дубосарський не передали вимагачам по 50 рублів, Федько

картини, які вони украли з магазину Межиковського. Також у

Гетьманець вирішив убити дітей, щоб після цього

хаті були ще зо три десятки картин, вкрадених з магазинів

потребувати у батьків уже по 700 рублів. Якби сталося так, як

Одеси та Херсона. Хто їх намалював, у поліцейському

планував підліток, і йому вдалося настрахати жителів міста,

повідомленні не було вказано.

то він збирався далі вимагати гроші у інших торговців.

А ось ще дві кримінальні історії, в яких злодії

Увечері 29 серпня Федько покликав своїх жертв на вали.

допомогли поліції. Уночі 26 грудня 1907 року обікрали

Коли діти прийшли туди, на них уже чекали товариші Федька

рибний магазин братів Фіалкових. Виламали замок в дверях.

– 13-річний Іван Осика та 17-річні Андрій Наумов і Іван

Прийшовши вранці, власники магазину знайшли на підлозі

Видриг. «Давай боротися!» - запропонував Дубосарському

чийсь піджак. Виявилося, що його забувся злодій. У кишені

Федько. А меншого Мойшу на цей час відправили нарізати

піджака знайшли паспорт на ім’я А.Кулікова. Фіалкови

гілок для дудок. Хлопчик пішов у кущі на пошуки бузини, а

викликали поліцію, яка оперативно знайшла власника

Федько почав боротися з Ізею. Хоча й поклав його на

паспорта та піджака, і заарештувала його.

лопатки, але задушити не зміг, оскільки Томашпольський

У ніч на 17 лютого 1908 року з магазину золотих речей

виявився досить вертким і фізично розвинутим хлопчиком.

А.Л.Малиновського, який знаходився у будинку Бардаха на

Тому убивці довелося ударити його ножем у шию…

Дворцовій вулиці, украли золота та срібла на 60 рублів.

Коли перша жертва стихла у конвульсіях, Осика з

Злодії проламали два дерев’яних перестінки і відкрили замки

Наумовим відтягнули труп у кущі. Потім погукали Ізю.

двох дверей. Під час крадіжки в одного із зловмисників випав

Хлопчик прийшов на галявину і на нього також напали з

з кишені лист від батьків з Одеси…

ножем. Та очевидно убивць хтось сполохав, бо вони

залишили труп на відкритому місці і утекли з валів.

СПРАВИ АМУРНІ СТАЛИ КРИМІНАЛЬНИМИ

P.S.

Начальника

розшукної

поліції

А.Кулакова

У дореволюційні часи амурні справи досить часто

звільнили з роботи відразу після того, як знайшли трупи

знаходили відображення у поліцейських зведеннях. Про

дітей і стало зрозуміло, що убивцями є вимагачі, які

наслідки подружньої зради, ревнощі та нерозділене кохання

надсилали погрозливі листи їхнім батькам. Звільнили за

щотижня повідомляли єлисаветградські газети.

бездіяльність, за те, що не попередив цю жахливу трагедію.

Часто через ревнощі дами обливали обличчя суперниць

кислотою. Так, 24 серпня 1909 року 24-річна дівчина, яка

ВАМ ПРИВІТ З АМЕРИКИ

служила у пекарні Камінського по Пашутінській вулиці,

Природньо, що батьки переймаються долею своїх дітей,

зустріла біля пекарні 21-річну Наталію Крайнову, і з

і заради їх безпеки та блага готові на все. Шахраї завжди

ревнощів облила її кип’ятком з чайника. А у січні 1911 року

використовували цю “больову точку” своєї жертви. Сьогодні,

21-річна служниця того ж таки Камінського облила

приміром, вони дзвонять, представляються працівниками

карболовою кислотою пекаря Миколу Молчанова за те, що

міліції, лякають проблемами дітей, і за їх вирішення

56

29

пропонують перерахувати гроші. І батьки бездумно

не виключав, що вони до того часу можуть продати усі

перераховують. Подібне було і сто років тому. Про такий

картини.

випадок повідомляла в одному з листопадових номерів за

1907 рік єлисаветградська газета “Голос Юга”.

Перша хвиля еміграції з Російської імперії до США

почалася саме з Єлисаветграда, де у квітні 1881 року відбувся

перший у новітній історії єврейський погром. І першими у

складі 70 чоловік, хто у 1884 році ступив на американську

землю у пошуках кращої долі, були уродженці нашого міста.

У подальшому чимало наших земляків перебралися за океан.

Газета "Киевлянин" повідомляла у 1903 році, «что

эмиграционное движение евреев в Америку из Елисаветграда

и его района принимает за последнее время все более и более

широкие размеры. В течение июля выехало около 300

семейств. В июле ежедневно эмигрируют от 10 до 20

семейств».

І справді, через два місяці після пригоди стали відомі

Емігрував з сім’єю до Америки у 1907 році і син

прізвища цінителів живопису. Та у цьому не було ніякої

єлисаветградця Я.Гілінова. Майже півроку 80-річний батько

заслуги поліції. Злодії самі себе виказали.

не отримував від нього звістки. Тож якою була радість

28 березня до магазину зайшла жінка, яка запитала, чи

чоловіка, коли увечері 10 листопада у двері його кімнати, яку

не зможуть зробити рами для її п’яти картин, які вона

він винаймав у будинку Горбенка по Биковській вулиці,

принесла згорнутими у сувій. Зовнішній вигляд гості не

постукав молодий елегантно одягнутий чоловік. Гість

вказував на її інтелігентне походження, і тому її прохання

повідомив, що він днями прибув до Єлисаветграда з

відразу насторожило Межиковського, хоча він не виказав

Америки, і що привіз поклін Якову Абрамовичу від сина. А

свого занепокоєння. Розгорнувши та оглянувши принесені

ще сказав, що привіз подарунки від сина — 25 рублів та

картини, він знайшов три свої, і зрозумів, що й інші дві

посилку. Щоправда, за ними треба йти до його батьків на

вкрадені. Межиковський непомітно дав знак дружині, яка

вулицю Дворцову. І бажано зараз, бо він завтра повинен їхати

допомагала йому у торгівлі, викликати поліцію. А сам, щоб

до Одеси.

затримати жінку як найдовше, попросив її зачекати, поки він

Яків Гілінов хутко одягнув пальто та шапку, і вже

заміряє розміри майбутніх рам, вона вибере багет до них, а

збирався закривати двері кімнати, коли гість попросив узяти

він скаже, скільки коштуватиме уся робота. Та не устиг він

з собою гроші, бо, можливо, доведеться давати здачу. Яків

завершити обміри, як до магазину зайшов городовий, будка

Абрамович узяв гаманець, у якому було 120 рублів.

якого була за квартал від магазину по вулиці Петрівській.

Перейшовши Інгул через місток, по Миргородській

Як виявилося, крадені картини принесла Зінаїда

вулиці дійшли до Дворцової. Там молодий чоловік завів

Драчьова, яка проживала на Кущівці. Городовий відвів її до

Гілінова на подвір’я бібліотеки товариства “Опора”

поліцейського відділку, куди покликали поліцейських з

30

55

збив з ніг та переїхав дружину помічника справника Євдокію

(бібліотека знаходилася у будинку по вулиці Дворцовій,

Альбіцьку. Лікарі діагностували у потерпілої ушиби рук та

навпроти нинішнього приміщення облдержадміністрації –

ніг і перелом ноги. Євдокія Альбіцька пред’явила цивільний

прим авт.), і попросив зачекати кілька хвилин, поки він

позов на 3000 рублів.

винесе з квартири батьків посилку та гроші.

Під час процесу підозрюваний не визнав своєї провини.

І справді, чекати довелося недовго. Молодий чоловік

Пояснив, що ніч була місячна, і тому він погасив ліхтарі.

вийшов з якимсь пакунком у руці. Але не передав його

Свідки пригоди стверджували, що водій був п’яний і їхав, не

Гілінову, а став чистити полу його пальто. Сказав, що там

рахуючись з обов’язковими постановами. Окружний суд

біла глина, очевидно Яків Абрамович, проходячи під арку на

призначив Федору Петренку місячний арешт та повністю

подвір’я, шурнувся полою об стіну. Дідусь не надав уваги

задовольнив цивільний позов.

цим рухам. А молодий чоловік вправно витягнув з кишені

Також припускаємо, що перша автомобільна аварія з

його пальто гаманець і побіг, залишивши дідуся з розкритим

потерпілими в Олександрії сталася 8 квітня 1914 року.

ротом.

Увечері того дня компанія молодих людей, як сьогодні

Чи звертався Яків Гілінов з приводу цього пограбування

кажуть мажорів, поїхала покатися по місту на автомобілі

до поліції, та чи стражі правопорядку знайшли негідника,

Леонтьєва. Це були троє синів А.Д.Байдака та син

“Голос Юга” не повідомляв. Сьогодні також більшість

В.Р.Буцького. По Інгульській вулиці (нині Діброви),

подібних шахрайств залишаються нерозкритими, а негідники

неподалік вокзалу, один з Байдаків, який, очевидно, був

- непокараними.

напідпитку, заволодів кермом автомобіля, хоча шофер не

бажав передавати йому керування. Шофер включив задню

ЯК ОБДУРИЛИ ЙОСЬКУ ФІША ТА ШЛЬОМУ

передачу, автомобіль наїхав на тротуарний стовб. Від

ШКРОБА

сильного поштовху пасажири випали на землю. При цьому

Сьогодні у людей

син Байдака, який керував автомобілем, був тяжко

ті ж ахіллесові місця,

поранений, інші пасажири відбулися легким переляком.

що

й

на

початку

минулого

століття.

ШАНУВАЛЬНИКИ» ЖИВОПИСУ САМІ СЕБЕ

Тож і шахрайства ті ж

ВИКАЗАЛИ

самі, що сто років

У ніч на 1 лютого 1914 року в Єлисаветграді обікрали

тому.

Гортаючи

магазин картин та рам І.Межиковського. Злодії розбили

єлисаветградські

віконне скло, а потім винесли через вікно близька ста картин,

газети, ми знайшли на

більшість з яких по-варварськи вирізали з рам, а також

їхніх сторінках чимало

вкрали інші речі. Межиковський прийшов до магазину вранці

схожого до того, про

і побачив на підлозі велику кучугуру снігу, яку намів уночі

що пише «21-й канал»

вітер, та викликав поліцію.

сьогодні. Здається, життя за цей час зовсім не змінилося -

Начальник

розшукової

поліції

запевнив

шахраї продовжують успішно ревізувати наші гаманці,

Межиковського, що раноі чи пізно, а він знайде злодіїв. Хоча,

експлуатуючи людські довір’я та легковажність.

54

31

Єлисаветградський торговий дім Й.Фіша замовив у

допомагав гасити вогонь, і у метушні крав з палаючого

Самарканді 101 пуд ізюму. На початку листопада 1907 року

будинку цінні речі. На його совісті було аж шість таких

25 мішків солодощів прийшли на залізничну станцію у

злочинів.

Черкаси. Про це до Єлисаветграда відправили поштою

накладну. Про товар дізнався 16-річний юнак на прізвище

ПЕРША АВАРІЯ В ЄЛИСАВЕТГРАДІ З П’ЯНИМ

Бродський і отримав у замовних листах чотири накладні,

ВОДІЄМ

розписавшись за них у відомості прізвищем Шварц.

В одному з попередніх номерів ми розповідали хто були

Документи

Бродський

передав

своєму

товаришу

першими власниками автомобілів в Єлисаветграді, та якими

Красновському. А той поїхав з ними до Сміли, де звернувся

транспортними засобами вони володіли. Не виключено, що

до купця Мелового, який займався торгівлею на залізниці, і

першим водієм, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду у

попросив позичити 100 карбованців, щоб викупити ізюм.

нашому місті, перебуваючи у стані алкогольного сп’яніння,

Меловий погодився і 31 грудня вони разом поїхали до

був Федір Петренка. Про це повідомляла газета «Голос Юга»

Черкас, викупили вантаж і привезли його до Сміли.

у номері за 7 травня 1914 року.

Коли Фіш зрозумів, що хтось отримав за нього на пошті

накладні на ізюм, то зателеграфував начальнику станції

Черкаси з проханням нікому не видавати вантаж, та було уже

пізно. Тоді Фіш звернувся до прокурора Київського

окружного суду з проханням розшукати злодія та вантаж. І

поліція невдовзі затримала Бродського, Мелового та

Красновського...

У червні 1908 року по елисаветградських магазинах

ходила пристойно одягнена жінка, яка за два тижні

провернула кілька афер. Дама відбирала товар начебто на

похорони чоловіка. А відклавши солідну купу краму,

згадувала, що їй треба купити якусь дрібницю в іншому

магазині, а у неї лише крупна купюра, і їй доведеться

розміняти її там. Продавець, не бажаючи втратити клієнтку,

6 травня того року в окружному суді, без участі

давав з каси гроші у борг, а жінка у вигляді застави під них…

присяжних, слухали справу Федора Петренка. Його

залишала відібраний товар, потім виходила з магазину і

звинувачували за двома статтями статуту про покарання –

більше не поверталася.

123 та 128, тобто за необережну їзду у стані алкогольного

Чутки про ці шахрайства прокотилися містом, і у

сп’яніння, наслідком чого стали «поранення та ушкодження в

тих магазинах, де ще не побувала шахрайка, були уже готові

здоров’ї». Ця перша п’яна ДТП сталася у ніч на 17 квітня

до її приходу. І коли громадянка М.Лихманова у магазині

1913 року. Федір Петренко керував автомобілем, в якому

Тульчинського відібрала товар і стала бідкатися, що їй треба

були пасажири. Водій не включив передні ліхтарі і,

розвинувши швидкість до 40 верст на годину (1 верста -

1 066,7 км), автомобіль біля сільськогосподарської виставки

32

53

Розв’язка настала після пожежі у ніч на 28 лютого 1912

зробити дріб’язкову покупку в іншій крамниці, продавець

року. Загорілась солома в обійсті Петра Громакова. І знову

послав сина за городовим…

біля палаючої скирти першим з відром води був Лихвар.

Схожа історія мала місце в Єлисаветграді 16 грудня

Побачивши

його,

Громаков

привселюдно

звинуватив

1908 року. До магазину купця Ш.Шкроба зайшов чоловік

Парфентія у підпалі.

років 30-ти, відрекомендувавшись торговцем з села Цвітне.

Наступного

дня

Парфентій

надумав

помститися

Потім він замовив бакалейного товару на 300 карбованців і

Громакову за безпідставні, як він стверджував, звинувачення.

попросив приготувати його на ранок. Наступного дня

Останній день зими він пропиячив у будинку односельчанина

покупець під’їхав до магазину на трьох підводах. Під час їх

Покладенка. Об 11-й годині вечора Лихвар залишив п’яну

завантаження невідомий попросив Шкроба дати йому 146

компанію на деякий час, а сам пішов до будинку Громакова.

карбованців, які начебто потрібні, щоб заплатити за товар у

На гавкіт собак вийшов Петро. «Це ти?» - перепитав його

торговця Константиновського. Покупець мотивував своє

Лихвар. А отримавши ствердну відповідь, кілька разів ударив

прохання тим, що у нього лише одна банкнота у 500

господаря по голові залізним шкворнем. На шум з хати

карбованців, і що ці 146 карбованців він заплатить під час

вибігла дружина Громакова. Лихвар кинувся зі шкворнем і до

загального розрахунку за товар. Отримавши гроші, шахрай

неї. Та жінка ухилилася і втекла.

віддав

їх

кучеру

і

наказав

відвезти

до

магазину

Уранці до будинку Лихваря прийшла поліція. Чоловіка

Константиновського. Шкроб, зайнятий іншими покупцями,

затримали за вбивство односельця. «Так, я убив Петра, але я

забув на деякий час про невідомого. А той скористався

не був палієм!» - сказав на суді Парфентій. Суд призначив

скупченням людей у магазині, вийшов непомітно на вулицю,

чоловікові 12 років каторжних робіт. З Сибіру він не

а потім наздогнав відісланого до Константиновського кучера

повернувся у Губівку.

біля готелю «Москва», відібрав у нього 144 карбованці,

Про ще один такий випадок повідомляла газета «Голос

залишивши два карбованці за роботу, і зник.

Юга» у номері за 14 серпня 1905 року: «…в местечке Злынке

произошел пожар, уничтоживший несколько хат. Для

прекращения пожара пришлось разобрать крышу на хате

крестьянина Ярыша, причем все имуществ последнего

толпою было вынесено на улицу, во время суматохи».

А у липні 1909 року під час гасіння пожежі у магазині

Маричевої в Єлисаветграді украли золоті та срібні прикраси

вартістю 1500 рублів.

До речі, кримінальна історія нашого краю пам’ятає й

інші випадки, коли зловмисники підпалювали будинки

односельчан, а потім першими з’являлися на пожежах з

бочкою води, розраховуючи отримати винагороду за це. А у

листопаді 1940 року у Кіровограді міліція затримала

чоловіка, який підпалював будинки громадян, потім активно

52

33

Наприкінці липня 1908 року Єлисаветград наводнили

охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які

фальшиві п’ятикарбованцеві монети. Невдовзі поліція

припиняли хуліганські дії, — тут покарання позбавленням

встановила, що цим займаються приїжджі з Катеринослава.

волі на строк від двох до п'яти років.

Також стало відомо, що вони запропонували місцевому

Щодо того, що відбувалося у стінах Верховної Ради, то

жителю Борисенку купити у них за вигідною ціною 700

подібні дії поки що не прописані у Кримінальному кодексі

фальшивих

монет.

Той

погодився.

Коли

увечері

України і за них ніхто не відповідатиме. Адже депутатам у

фальшивомонетник прийшов на Олексіївську вулицю до

нас закон не писаний.

будинку Борисенка, пристав Тиновський затримав його там.

У кишенях чоловіка знайшли фальшиві монети на суму у

ПАЛІЙ

3390 карбованців. На допиті затриманий назвався Нахманом

У

1911

році

у

селі

Губівка,

на

той

час

Сном, 28 років, і заявив, що до Єлисаветграда приїхав з

Олександрійського повіту, а нині Компаніївського району,

Нікополя та зупинився у «Купецьких номерах» по Іванівській

раз за разом спалахували пожежі. То в одному, то в іншому

вулиці.

Наступного

дня

поліція

за

підозрою

у

кінці села уночі загорялися будинки, хліви, клуні та скирти

розповсюдженні фальшивих монет затримала подільника

соломи і сіна. Причини цих бід тривалий час залишалися

Нахмана - відомого афериста Асіра Пудалова. Було

нез’ясованими. Та згодом селяни знайшли підстави, щоб

встановлено, що зловмисники встигли збути в Єлисаветграді

запідозрити у злих намірах свого односельця Парфентія

фальшивих монет на суму понад 2000 карбованців...

Лихваря. Його почали відкрито звинувачувати після трьох

18 серпня 1907 року до селянина Короткого, який

пожеж, які спалахнули у Губівці на початку 1912 року. А усе

зупинився у «Південних номерах» у великого мосту через

тому, що Парфентій першим прибував на місце займання, та

Інгул, звернувся невідомий, який запропонував пройти з ним

ще й привозив пожежну бочку. Така спритність на той час

до готелю «Дагмара». Там до них приєдналося двоє чоловіків

заохочувалась трирубльовою премією від громади. По селу

і стали вмовляти Короткого купити у них фальшиві паперові

розлетілася новина - Лихвар підпалює, біжить до воза з

гроші. Селянин погодився взяти фальшивих папірців на 1600

бочкою, якого залишив десь на сусідній вулиці, і згодом

карбованців за 800 справжніх. Аферисти, отримавши гроші

повертається, щоб першим почати гасити вогонь. Але це

від покупця, вручили йому невеликий дерев'яний ящик,

були лише слова та здогадки, а от прямих доказів губівчани

обтягнутий залізними пластинками, усередині якого начебто

не мали.

були фальшиві гроші. І відразу стали квапити селянина йти з

готелю,

лякаючи

можливим

приходом

поліції.

Це

насторожило Короткого і він заглянув до ящика – там були

чисті аркуші паперу. Зрозумівши, що його дурять, селянин

вибіг на вулицю і розповів про усе городовому, який і

затримав аферистів...

У листопаді 1908 року на фабрику Гольфельда та

Орлова прийшов чоловік, який представився Я.Лернером, і

замовив 40 ящиків цукерок. Оскільки у покупця не було при

34

51

В Росії це слово дістало визнання в 90-х роках Х1Х

собі грошей, то він залишив товар на фабриці, пообіцявши

століття. Його поява в російській мові пояснюється по-

заплатити за нього у відділенні фабрики на базарі. Через

різному. За одними даними, воно було вживане вперше в

кілька днів Лернер знову прийшов на фабрику і пред’явив

літературному обігу кореспондентом московських газет

безграмотним робітникам якийсь папірець, а ті повірили, що

Діонео в одній із його статей, надрукованій в «Російському

то квитанція про сплату і видали незнайомцю товар.

багатстві». З інших джерел, вище назване слово спочатку

У серпні 1908 року до кондитерської Й.Жана зайшов

згадувалося в наказі петербурзького градоначальника фон

чоловік років 25-ти і попросив плитку шоколаду. Дружина

Валя, який у 1892 році розпорядився застосувати рішучі

Жана, яка стояла за касою, подала йому кілька шматків.

заходи проти «хуліганів», які чинять свавілля в столиці,

Перебираючи їх, покупець запитав, чи не буде у неї здача зі

маючи на увазі діючі тоді шайки вуличних ґвалтівників.

100 карбованців. Отримавши відповідь, що буде тільки з 50,

Поліція, яка заходилася полювати хуліганів, ввела це

він відібрав шматок шоколаду на 50 копійок і подав банкноту

нове слово в широкі маси населення. Воно в звичному

у 50 карбованців. Пані Жан, як згодом вона розповідала,

слововжитку

тоді

відрізнялося

розпливчатістю

і

відчула, що має справу з аферистом, тож стала уважніше

невизначеністю. Неправильне вживання слова «хуліган»,

придивлятися до нього. Взявши папірець, вона оглянула його

безперечно, пояснювалося відсутністю визначення даного

і переконалась, що він не фальшивий. Потім відрахувала 49

поняття в російському дореволюційному кримінальному

карбованців 50 копійок здачі і поклала її на стіл. Молодий

законодавстві. Разом з тим специфічні хуліганські прояви

чоловік разом з тим не став чіпати грошей, заявивши, що

зустрічаються вже в період Київської Русі. В Соборному

йому шоколад не подобається, попросив назад гроші. Жінка

укладі царя Олексія Михайловича (1649) також міститься

дістала з каси банкноту номіналом 50 карбованців і поклала її

вказівка на дебош і безчинство, що процвітали у ті роки серед

на стіл, забравши здачу. І тут молодий чоловік знову заявив,

міських покидьків.

що візьме шоколад, і став відволікати пані Жан розмовами.

Сьогодні ознаки хуліганських дій обумовлені у ст.296

Отримавши здачу і шоколад, незнайомець швидко залишив

(хуліганство) Кримінального кодексу України. Це грубе

магазин. А пані Жан узяла зі столу папірець, не помітивши,

порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги

що то банкнота нового зразка у 3 карбованці, і поклала її до

до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю

каси. Коли прийшов чоловік, дружина поспішила поділитися

чи винятковим цинізмом. І карається хуліганство штрафом

з ним враженнями про покупця, що викликав у неї підозру.

від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів

Пан Жан попросив дружину показати папірець і виявив

громадян або арештом на строк до шести місяців, або

підміну...

обмеженням волі на строк до п'яти років. Якщо ці дії вчинені

Влітку 1908 року по ринку в Елисаветграді ходило

групою осіб, то покарання - обмеження волі на строк до п'яти

кілька продавців, які пропонували купити у них золоті

років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

обручки. Та, як виявилося, то були мідні вироби пофарбовані

Третя частина цієї статті стосується хуліганських дій,

під золото, як це сьогодні роблять цигани...

вчинених особою, раніше судимою за хуліганство, чи

А 18 березня 1910 року у Елисаветграді сталася ще одна

пов'язаними

з

опором

представникові

влади

або

«золота» історія. До магазину золотих виробів Кранца

представникові громадськості, який виконує обов'язки з

зайшло двоє чоловіків, щоб купити обручку. Кранц показав

50

35

покупцям кілька виробів. Та жоден з них не сподобався і

ЗА СЛОВО “ХУЛІГАН» СЛІД ЗАВДЯЧУВАТИ

вони пішли, нічого не купивши. Через деякий час Кранц

ЄЛИСАВЕТГРАДЦЮ

виявив, що зникла одна масивна золота обручка, замість якої

Події, які мали місце у сесійній залі Верховної Ради

незнайомці залишили яскраво пофарбовану мідну з написом

України 27 квітня, інакше як хуліганством важко й назвати. А

«на пам'ять». У поліції Кранцу показали альбом злочинців і

мало хто знає, що слово "хуліган" у нас прижилося з легкого

він упізнав двох небезпечних злодіїв Вільвоського і

пера нашого земляка Ісаака Шкловського. Цей талановитий

Донченка. Поліція затримала шахраїв...

публіцист і белетрист, відомий під псевдонімом Діонео.

28 березня 1910 року із села Констянтинівка до

Народився він у 1865 році в Єлисаветграді у єврейській сім'ї.

Єлисаветграда приїхав селянин Алексєєв. На одній з вулиць

Учився у гімназії. Писати почав з 16 років, друкуючись у

міста чоловік, який йшов попереду Алексєєва, підняв з землі

газетах півдня України. З 1896 року жив у Лондоні і писав

конверт і втік з ним за ріг будинку. У цей час до Алексєєва

нариси з англійського життя в “Російських Відомостях” (за

підійшов інший перехожий і став звинувачувати його, що

підписом Sh.) і з 1897 р. в “Російському Багатстві” (за

селянин привласнив чужий конверт. Алексєєв дозволив

підписом Діонео). Статті з “Російського Багатства” видані

обшукати себе. У результаті цього обшуку у нього зник

окремо редакцією цього журналу в переробленому вигляді

гаманець з 25 карбованцями...

під заголовком “Нариси сучасної Англії” (Спб., 1903).

Це лише кілька шахрайських історій сторічної давності,

Вважається, що саме Діонео в одному із своїх нарисів вперше

які можна зустріти й у наші дні.

надрукував у російській газеті слово «хуліган». Сьогодні це

найбільш вживане в українській мові слово англійського

«ЗБИРАЛИ» ГРОШІ НА РЕВОЛЮЦІЮ

походження.

В

одному

з

липневих

номерів

за

1915

рік

Щодо самого терміну

єлисаветградська газета «Голос Юга» надрукувала історію,

«хуліган», то одні дослідники

яка була характерною та типовою й для інших міст того часу.

вважають, що слово походить

Опівдні до багатого будинковласника Красуліна прийшов

від

назви

одного

з

невідомий чоловік в офіцерській формі з шаблею та

американських

індійських

револьвером. На вигляд гостю було 45-50 років, з чорною

племен, яке кочувало між

бородою та хворобливого кольору плямистим обличчям.

Техасом

і

Каліфорнією.

Господар запропонував присісти і поцікавився причиною

«Хулігани» (або як їх ще

візиту.

називали – «апаші») були

- Я член організації, яка бореться з німецьким засиллям,

найбільш

дикими,

- заявив невідомий. – Нам потрібні гроші. Великі кошти. Ми

войовничими і небезпечними

знаємо, що ви багата людина. На мою долю випав жереб

серед

індійців.

Інші

звернутися до вас від імені нашої організації з вимогою дати

розглядають слово хуліган похідним від імені якогось

нам грошей.

ірландця Хуллі, котрий організував цілий ряд банд, які

Красулін слухав гостя з розкритим від здивування

тероризували всіх своїми витівками.

ротом. Він не перший в Єлисаветграді, до кого зверталися з

36

49

Після цієї вимоги 11 торговців зібрали між собою 5 рублів 50

подібними «проханнями» представники різних анархістських

копійок і передали їх Шевченкові разом зі списком осіб, які

та революційних організацій. По місту ходили чутки, що ті,

заплатили. Незважаючи на це, городовий не повернув

хто відмовляв рішучим проханням вимагачів, потім довго

Повстяному горілку, і Карпо Свиридович пішов скаржитися

жалкували про це.

повітовому справнику...

- Яку ж суму ви хочете отримати від мене? – запитав

У залі суду свідки - торговці з базару, одностайно

Красулін, перервавши хвилинне мовчання.

говорили, що продавали горілку з відома городового і

І відповідь не забарилася:

платили йому щомісяця по полтиннику за «право торгівлі».

- Моя організація вирішила взяти у вас щонайменше 100

Дозвіл на це Шевченко їм давав особисто. Вимагав, щоб вони

тисяч рублів! – рішуче заявив гість.

передавали гроші день в день, а якщо з якихось причин

- Чому ж саме до мене ви звернулися за грошима? – ще

запізнювалися з передачею, відбирав горілку, розганяв

раз спробував уточнити Красулін.

покупців, розкидав продукти, які вони продавали, бив посуд,

- Так ви ж багата людина! Крім вас, ми проситимемо

стверджуючи, що він брудний. А до тих, хто не порушував

грошей й в інших єлисаветградських багачів, до яких підуть

вимог городового, він був прихильний, попереджував, коли

члени нашої організації, - пояснив гість.

наглядач буде проводити ревізію рундуків, і на цей час

- Але таких грошей у мене немає! – розвів руками

торговці ховали горілку. Гроші вручали городовому або

господар. – Мій капітал у нерухомому майні та маєтку.

кожен окремо, а іноді збирав хтось один.

Гість напевне чекав на такий поворот справи:

До появи Шевченка на базарі, торговці нікому грошей

- Але ж ви можете все це заставити!

за право продажу горілки не давали, і встановив такий

- Для цього потрібний час, не менше місяця, - парирував

порядок саме Семен Платонович. Свідок Єлизавета Д’яченко

господар.

додала, що торгувати горілкою вона стала за порадою

- Нам чекати немає коли, - різко і з образою відповів

Шевченка, який заявив, що буде їй «гарантією від

невідомий, перекладаючи від хвилювання револьвер з руки в

неприємностей».

руку.

Підсудний не визнав себе винним. Пояснив, що він

Красулін, не відводячи очей від зброї, спробував

переслідував безпатентний продаж горілки, більшість із

піднятися з крісла, щоб зателефонувати до поліції, чи втекти

свідків покарані ним за незаконну торгівлю нею, бо він на

з кабінету на вулицю. Невідомий теж встав, направив на

них складав протоколи. Прокурор Ф.Л.Мартиновський назвав

Красуліна револьвер і заявив, що якщо господар заб’є

Шевченка «вимагачем» та «ініціатором незаконних зборів».

тривогу, то він застрелить його, а собі пустить кулю в

Суд призначив городовому рік тюрми.

скроню. Після тривалих торгів невідомий погодився узяти

наявні у Красуліна 30 рублів, і пообіцяв зайти за рештою

грошей наступного дня.

Коли за гостем закрилися двері, спітнілий від

хвилювання Красулін підняв слухавку телефону і повідомив

до поліції про вимагача.

48

37

Біля будинку Красуліна по вулиці Московській поліція

Під час слідства Повстяний пояснив, що він, а також

влаштувала

засідку.

Коли

наступного

дня

з’явився

ряд інших торговців харчовими продуктами на базарі, з

невідомий,

поліцейські

вибігли

з-за

рогу

будинку.

дозволу городового продавали у своїх рундуках горілку.

Зав’язалася перестрілка, та обійшлося без жертв. Вимагача

Шевченко закривав на це очі за 50 копійок у місяць.

затримали. Під час обшуку у його кишені знайшли

документи на ім’я М.Ф.Сулаєва та 418 гривень.

ТЕЛЕГРАМА БУЛА СИГНАЛОМ

15 вересня 1911 року в єлисаветградське відділення

Російського банку для зовнішньої торгівлі прийшла

телеграма з Харкова. Місцеве відділення Російсько-

азіатського банку повідомляло, що потрібно виплатити

Костянтину Германовичу Фінгергуту 3000 рублів з його

поточного рахунку в Російсько-азіатському банку.

Так було кілька років. Та восени 1913-го справи

Того ж дня, після обіду, у приміщення банку в

торговців погіршилися. І вони наважилися попросити у

Єлисаветграді зайшла молода людина у золотих окулярах та

Семена Платоновича, щоб дозволив платити замість 50

дорогому костюмі. Відвідувач представився Костянтином

копійок по 25-ть. Та городовий не став і слухати: «Або ви

Фінгергутом, показав свій паспорт, виданий півроку тому 2-

платите мені стільки, як і раніше, або не будете незаконно

ю поліцейською частиною Єлисаветграда, а також дістав з

торгувати горілкою з-під поли!». У листопаді того ж року,

кишені піджака копію вищеназваної телеграми. На цій копії

коли Повстяний не сплатив Шевченку щомісячного внеску,

був такий же шифр, як і на телеграмі, яка прийшла з Харкова.

городовий образився і конфіскуав з його рундука усю

Оскільки ні документи, ні зовнішність клієнта не викликали

горілку, та пригрозив, що поверне її лише у тому разі, коли

підозр, співробітник банку видав йому 3000 рублів.

усі торговці будуть платити йому по 50 копійок щомісяця.

Відвідувач розписався у журналі і пішов.

38

47

Під час обшуку в одній кишені Галицького городовий

Після видачі грошей співробітник єлисаветградського

знайшов 2440 рублів, а в іншій - аркуш паперу зі списком

банку відіслав телеграму до Харкова, що гроші видані панові

осіб, які підлягали призову на військову службу. Мойша

Фінгергуту. А співробітник харківського банку повідомив

зрозумів, що викритий, але ще не полишав надії викрутитися,

справжнього Фінгергута, який проживав в Одесі, про цю

тож запропонував городовому узяти у нього 1000 рублів і

виплату. Його реакція була бурхливою: «Ніяких грошей я не

відпустити. Слободянюк виявився принциповим і доставив

просив, і не отримував!»

затриманого у поліцейське відділення.

Хто отримав в Єлисаветграді 3000 рублів за Фінгергута,

Допитував Галицького пристав Слуцький. Цей чоловік

стало відомо через два дні. 17 вересня начальник

мав здорові, як мойшина голова, кулаки, тож після

харківського

розшукового

відділення

затримав

знайомства з ними у всіх без виключення розв’язувався язик.

підозрюваних. Їх було троє. Блондин, що відвідав банк в

Не забарився із зізнаннями і Галицький. Він розповів, що

Єлисаветграді, Микола Гольдрінг, а також його помічники

гроші призначилася військовому лікарю за «справедливе

40-річний раніше судимий за крадіжки селянин Степан

його відношення до призовників». У списку проти прізвищ

Коробка та Мойша Клейн, співробітник харківського банку.

майбутніх захисників Вітчизни були написані назви хвороб,

При затриманні у кишені Гольдрінга поліцейські знайшли

які повинен лікар знайти у них, щоб потім комісувати, а

чернетку телеграми наступного змісту: «Харків Синорусь

також була проставлена сума уплаченого гонорару «за

Передайте терміново телеграфно мені Кременчук готель

лікарську справедливість».

Пальміра 3000 рублів списавши з мого поточного рахунку

Проти Мойші Галицького порушили кримінальну

Костянтин Германович Фінгергут».

справу за сприяння ухиленню від вііськової повинності. Суд

Поліція встановила, що цю телеграму написав олівцем

призначив йому 8 місяців ув’язнення. Що стосується

Коробка. Гольдрінг же сказав, що він виїхав у Єлисаветград і

військового лікаря Любимова, то йому вдалося вийти сухим з

чекав умовної телеграми від подільників. І вона прийшла:

води.

«Терміново Єлисаветград до запиту Григорьєву купуйте

Про цю історію писала єлисаветградська газета «Голос

326». Отримавши цей текст, Гольдрінг зрозумів, що можна

Юга» у номері за 4 вересня 1915 року.

йти до банку, що і зробив.

У залі судового засідання Степан Коробка сидів тихо і

ГОРОДОВИЙ ЗБИРАВ ДАНИНУ НА БАЗАРІ

не виправдовувався. А ось 37-річний дворянин Гольдрінг

5 травня 1915 року в Окружному суді Єлисаветграда

розчулив присутніх своєю історією. Мовляв, на цю

відбулася виїзна сесія Одеської судової палати. У числі

фальсифікацію він пішов, тому що не вдалося життя. Він

інших слухали справу старшого городового Олександрійської

закінчив Харківський університет і був студентом останнього

поліцейської

команди

міщанина

Семена

Шевченка.

курсу Єкатеринославського гірничого інституту. Жив бідно і

Зацікавилася влада зловживаннями городового після заяви

це підштовхнуло його на злочинну стежку. Він погодився,

Карпа Повстяного, торговця харчовими продуктами на

коли до нього звернувся Коробка, поїхати в Єлисаветград і

місцевому базарі. Спершу Повстяний розповів повітовому

отримати у банку гроші за Фінгергута. Ця сповідь вплинула

справнику про вимагання городового. А потім, за вказівкою

на рішення суду, який подарував Гольдрінгу свободу. А ось

справника, подав письмову скаргу прокурору.

Коробка отримав рік в'язниці.

46

39

МІСТИЧНА ІСТОРІЯ

цифру доходу до 66 мільйонів... Я, не вагаючись, просив би у

Під такою назвою в одному з номерів єлисаветградської

вас для нього похвального листа. Але ви тільки кримінальні

газети «Голос Юга» за серпень 1913 року була надрукована

судді і можете тільки виправдати невинного». Після досить

наступна замітка:

короткої наради суд виправдав Нікітіна. Невдовзі після

«К елисаветградскому доктору в приемные часы

набрання вироком законної сили таємний радник Нікітін був

явилось двое пациентов незначительного вида. Один пришел

нагороджений найвищим орденом - Св. Анни 1 ст.

за советом, другой поджидал в приемной. При уплате

Слід додати, що Микола Платонович Карабчевський

доктору гонорара пациент вынул какую-то старинную

неодноразово відвідував Єлисаветград. Зокрема, у 1902 році

золотую монету.

на літературному вечорі в Єлисаветградській Громадській

- Скажите, доктор, что это за монета и сколько она

бібліотеці він читав свою белетристику.

может стоить?

Монета оказалась настоящей, и доктор определил ее

МОЙША ГАЛИЦЬКИЙ ЗВІЛЬНЯВ ВІД СЛУЖБИ

стоимость в 5-6 рублей.

У всі часи знаходилися громадяни, які не бажали

- Странно! А мне говорили, что она стоит рубля два,

одягати військову форму, щоб захищати свою Вітчизну. Тож

обманывали значит.

вони шукали шляхи, як уникнути військової повинності.

- Я могу точно узнать, сколько она стоит. Вот вам

Найефективніший спосіб – домовитися з лікарями військової

взамен 5 рублей, оставьте монету, а я завтра узнаю.

комісії, щоб ті за хабар визнали їх непридатними до служби.

В банке определили стоимость монеты в 7 рублей 75

Лікарі, звісно, бояться мати справу з першим зустрічним, а

копеек.

лише з тими, кому довіряють. З початком Першої світової

- У меня таких монет 850 штук, - сказал явившийся на

війни такою людиною в Єлисаветграді став Мойша

другой день пациент. - Не знаю, что с ними делать. Не хотите

Галицький.

ли доктор я вам их продам все оптом за 1000 рублей? Мне

Майже рік Мойші вдавалося тісно «співпрацювати» з

трудно с ними возиться.

лікарем Любимовим, аж поки чутки про це не дійшли до

Соблазн был велик. Доктор согласился.

поліції. У липні 1915-го слідити за Галицьким доручили

На третий день снова являются вдвоем. Как и в первый

городовому Слободянюку. І 19 липня Мойша привів його до

раз, другой остался в приемной. Чрезвычайно осторожно

будинку по вулиці Вокзальній, у якому квартирував лікар

пряча какой-то мешочек, пациент вошел в кабинет.

військової комісії. Коли Мойша постукав у двері парадного

- А ну, покажите, что за монеты?

входу квартири Любимова, щось змусило його повернути

«Пациент» вынул из мешка горсть монет и бросил их на

голову направо, і він побачив за рогом сусіднього будинку

пол, как бы удостоверяя звоном золота, что все они

чоловіка у цивільному одязі. І хоча Мойша не був знайомим з

настоящие.

городовим, відразу зрозумів хто це, і що ця людина його

- Тысячи рублей у меня нет, есть только триста. Если

«пасе». Недочекавшись, поки відкриються двері квартири

хотите, дайте мне соответственную часть этих монет на

Любимова, Галицький побіг униз по тротуару у напрямку

триста рублей.

Ковалівки. Та городовий виявився прудкішим, наздогнав

Мойшу уже за квартал, і збив з ніг.

40

45

вбивство. Та, незважаючи на явні докази провини Шишкіна,

- Хорошо. Только у меня есть еще мешочек серебряных

захисник зумів переконати присяжних, що підсудний діяв в

монет. Кстати, посмотрите и их. Я сейчас принесу. А эти

умовах необхідної оборони, і в його діях немає складу

монеты я пока оставлю у вас. Заприте их в письменный стол.

злочину. Присяжні винесли виправдувальний вердикт.

Да, кстати, будьте так добры, покажите мне ваши 300 рублей

Ще

один

підсудний,

якого

довелося

захищати

и положите их вместе с мешочком в стол. А ящик закройте, и

Карабчевському, і життєвий шлях якого також повє’язаний з

ключ возьмите себе.

нашим краєм, - Федір Нікітін. Народився 1845-го у

Доктор вынул из бумажника 300 рублей. Показал их

Миколаєві. Свідоцтво про хрещення, яке зберігається в

«пациенту» и собственноручно запер в письменный стол

студентській справі Федора Платоновича, завірене у

вместе с монетами. Сейчас же после этого посетитель ушел

Єлизаветграді. Мати, Марія Василівна, донька землевласника

за серебряными монетами, пообещав возвратится вместе с

Бобринецького повіту підполковника Василя Васильовича

монетами через час.

Бородкіна (Соколова-Бородкіна).

Проходит условленный час, проходит два, три, субъект

Дід Філімон Нікітін - поміщик Єлисаветградського

не показывается. Тогда доктор открыл ящик стола, развязал

повіту. Проживаючи в Єлисаветграді, Федір Нікітін 5 липня

мешочки. Вместо монет — сахар. Пораженный, осматривает

1863-го пише прохання про прийняття його на математичний

свой бумажник с 300 рублями, который он сам положил туда.

факультет Імператорського Московського університету і

Денег нет. Доктора обуял ужас. Что в мешке оказался сахар,

незабаром поступає туди. У 1870-х Ф.П.Нікітіна обирають

не так уж удивительно. Но каким образом исчезли 300

гласним Єлисаветградського повітового земства, почесним

рублей - понять невозможно. Доктор отлично помнит, что

мировим суддею Єлисаветградського і Тираспольського

показал, не выпуская из рук, три сотенные, и запер их в стол,

повітів. Брат Микола Платонович був гласним від

откуда никто не мог их взять.

Єлисаветградського повіту в 1883-1885 і 1889-1891 рр.. 11

- Единственное вероятное и допустимое объяснение -

травня 1883-го Єлисаветградські земські збори у черговий

это мгновенный гипноз, - рассказывает одураченный доктор.

раз обрали Ф.П.Нікітіна почесним мировим суддею і

- Весьма возможно, что я сам отдал жулику эти 300 рублей.

губернським гласним. Коли Нікітін перебував на посаді

Доктор так напугался этим «мистическим» грабежом,

директора Лісового департаменту Росії (з 1895 по 1905 рік),

что бросил квартиру и переехал в лечебницу».

йому пред'явили звинувачення у зловживаннях при продажу

Треба додати, що цей дует шахраїв скоїв у серпні 1913

вологодських лісів.

року в Єлисаветграді ще з десяток подібних афер.

Захищав Федора Платоновича Микола Карабчевський.

Справу слухали 10 травня 1910-го в Кримінальному

СПРАВА ДВОРЯНИНА ОЛЕКСАНДРА ШИШКІНА

касаційному департаменті Урядового Сенату за участю

У 1896 році в Єлисаветградському окружному суді за

станових представників.

участю присяжних слухали справу дворянина Олександра

«Величезне лісове господарство Росії, - говорив на

Шишкіна. Його звинувачували у тому, що у ніч на 3 лютого

процесі Карабчевський, - що приносило при Писарєві тільки

1896 року, отримавши від відставного корнета армії Миколи

23 мільйони на рік доходу, в перший же рік управління

Павловського удар по обличчю, тричі вистрілив по ньому з

Лісовим департаментом Нікітіна легко і вільно потроює

44

41

револьвера. Пострілами був легко поранений у литку ноги

готель «Маріані» (на місці готелю зараз стоїть пам’ятник

Дунін-Жуховський, але він відмовився від обвинувачення.

першому трамваю).

Поки кучери запрягали коней, вирішили повечеряти в

ресторані готелю. За сусіднім столом сиділа п’яна компанія

офіцерів, яка розмовляла одними матюками. Згораючи від

сорому перед дружинами, землевласники вирішили йти

подалі від гріха. Та лише вони зайшли в кабінет і замкнули

двері, як у них став стукати корнет Павловський. Чоловіки

висадили дам через вікно першого поверху на вулицю. І тут

виявилося, що вони залишили у коридорі на розправу

Павловському Стенбок-Фермора. Шишкін пішов на виручку

товаришу.

Павловський

вистрілив

в

Олександра

Костянтиновича з револьвера, але не влучив. Прибула поліція

і затримала корнета. Однак вчинок Павловського залишився

Олександр Костянтинович Шишкін (3 червня 1867 року

непокараним.

– 20 листопада 1931 року), потомствений дворянин, коренями

У подальшому Павловський неодноразово ображав

з Санкт- Петербурга. Дійсний член Імператорського

Шишкіна. І у ніч на 3 лютого 1896 року, перебуваючи у

сільськогосподарського товариства Південної Росії. За

приміщенні Громадських зборів по вулиці Дворцовій (у

даними 1894 року, володів землею біля села Високі Байраки

радянські часи тут був Будинок культури «Жовтень» заводу

(1345 десятин 234 сажені). Похований під Парижем.

«Червона зірка») у відповідь на чергову образу з боку

Захисником Шишкіна виступив присяжний повірений

корнета Олександр Шишкін сам схопився за зброю.

Микола Карабчевський блискучий оратор, один з найкращих

Павловський

штовхнув

дореволюційних адвокатів Росії. Уперше він заявив про себе

його, і Шишкін тричі

у 1877 році на процесі «193-х», у 80- ті роки XIX ст. був уже

вистрілив, падаючи. Дві

знаменитим, на початку XX ст. залишався зіркою першої

кулі влучили у стелю, а

величини, а останні 10 років існування старої адвокатури -

третя - у ногу Дуніна-

найавторитетнішим і популярним в країні адвокатом. У всіх

Жуховського…

процесах

Карабчевський

виступав

сміливо,

вражав

Позиція

сторони

стрімкістю мови та щирим натхненням. Після його

обвинувачення

була

блискучих промов присяжні постійно виносили підсудним

зрозуміла:

у

поведінці

виправдувальні вироки.

Олександра

Шишкіна,

Усе почалося з того, що 24 квітня 1894 року місцеві

викликаній образою від

землевласники граф Стенбок-Фермор, Дмитрієв та Шишкін

відставного

корнета

разом з дружинами після перегляду спектаклю повернулися в

Павловського,

вбачали

умисний

замах

на

42

43

револьвера. Пострілами був легко поранений у литку ноги

готель «Маріані» (на місці готелю зараз стоїть пам’ятник

Дунін-Жуховський, але він відмовився від обвинувачення.

першому трамваю).

Поки кучери запрягали коней, вирішили повечеряти в

ресторані готелю. За сусіднім столом сиділа п’яна компанія

офіцерів, яка розмовляла одними матюками. Згораючи від

сорому перед дружинами, землевласники вирішили йти

подалі від гріха. Та лише вони зайшли в кабінет і замкнули

двері, як у них став стукати корнет Павловський. Чоловіки

висадили дам через вікно першого поверху на вулицю. І тут

виявилося, що вони залишили у коридорі на розправу

Павловському Стенбок-Фермора. Шишкін пішов на виручку

товаришу.

Павловський

вистрілив

в

Олександра

Костянтиновича з револьвера, але не влучив. Прибула поліція

і затримала корнета. Однак вчинок Павловського залишився

Олександр Костянтинович Шишкін (3 червня 1867 року

непокараним.

– 20 листопада 1931 року), потомствений дворянин, коренями

У подальшому Павловський неодноразово ображав

з Санкт- Петербурга. Дійсний член Імператорського

Шишкіна. І у ніч на 3 лютого 1896 року, перебуваючи у

сільськогосподарського товариства Південної Росії. За

приміщенні Громадських зборів по вулиці Дворцовій (у

даними 1894 року, володів землею біля села Високі Байраки

радянські часи тут був Будинок культури «Жовтень» заводу

(1345 десятин 234 сажені). Похований під Парижем.

«Червона зірка») у відповідь на чергову образу з боку

Захисником Шишкіна виступив присяжний повірений

корнета Олександр Шишкін сам схопився за зброю.

Микола Карабчевський блискучий оратор, один з найкращих

Павловський

штовхнув

дореволюційних адвокатів Росії. Уперше він заявив про себе

його, і Шишкін тричі

у 1877 році на процесі «193-х», у 80- ті роки XIX ст. був уже

вистрілив, падаючи. Дві

знаменитим, на початку XX ст. залишався зіркою першої

кулі влучили у стелю, а

величини, а останні 10 років існування старої адвокатури -

третя - у ногу Дуніна-

найавторитетнішим і популярним в країні адвокатом. У всіх

Жуховського…

процесах

Карабчевський

виступав

сміливо,

вражав

Позиція

сторони

стрімкістю мови та щирим натхненням. Після його

обвинувачення

була

блискучих промов присяжні постійно виносили підсудним

зрозуміла:

у

поведінці

виправдувальні вироки.

Олександра

Шишкіна,

Усе почалося з того, що 24 квітня 1894 року місцеві

викликаній образою від

землевласники граф Стенбок-Фермор, Дмитрієв та Шишкін

відставного

корнета

разом з дружинами після перегляду спектаклю повернулися в

Павловського,

вбачали

умисний

замах

на

42

43

вбивство. Та, незважаючи на явні докази провини Шишкіна,

- Хорошо. Только у меня есть еще мешочек серебряных

захисник зумів переконати присяжних, що підсудний діяв в

монет. Кстати, посмотрите и их. Я сейчас принесу. А эти

умовах необхідної оборони, і в його діях немає складу

монеты я пока оставлю у вас. Заприте их в письменный стол.

злочину. Присяжні винесли виправдувальний вердикт.

Да, кстати, будьте так добры, покажите мне ваши 300 рублей

Ще

один

підсудний,

якого

довелося

захищати

и положите их вместе с мешочком в стол. А ящик закройте, и

Карабчевському, і життєвий шлях якого також повє’язаний з

ключ возьмите себе.

нашим краєм, - Федір Нікітін. Народився 1845-го у

Доктор вынул из бумажника 300 рублей. Показал их

Миколаєві. Свідоцтво про хрещення, яке зберігається в

«пациенту» и собственноручно запер в письменный стол

студентській справі Федора Платоновича, завірене у

вместе с монетами. Сейчас же после этого посетитель ушел

Єлизаветграді. Мати, Марія Василівна, донька землевласника

за серебряными монетами, пообещав возвратится вместе с

Бобринецького повіту підполковника Василя Васильовича

монетами через час.

Бородкіна (Соколова-Бородкіна).

Проходит условленный час, проходит два, три, субъект

Дід Філімон Нікітін - поміщик Єлисаветградського

не показывается. Тогда доктор открыл ящик стола, развязал

повіту. Проживаючи в Єлисаветграді, Федір Нікітін 5 липня

мешочки. Вместо монет — сахар. Пораженный, осматривает

1863-го пише прохання про прийняття його на математичний

свой бумажник с 300 рублями, который он сам положил туда.

факультет Імператорського Московського університету і

Денег нет. Доктора обуял ужас. Что в мешке оказался сахар,

незабаром поступає туди. У 1870-х Ф.П.Нікітіна обирають

не так уж удивительно. Но каким образом исчезли 300

гласним Єлисаветградського повітового земства, почесним

рублей - понять невозможно. Доктор отлично помнит, что

мировим суддею Єлисаветградського і Тираспольського

показал, не выпуская из рук, три сотенные, и запер их в стол,

повітів. Брат Микола Платонович був гласним від

откуда никто не мог их взять.

Єлисаветградського повіту в 1883-1885 і 1889-1891 рр.. 11

- Единственное вероятное и допустимое объяснение -

травня 1883-го Єлисаветградські земські збори у черговий

это мгновенный гипноз, - рассказывает одураченный доктор.

раз обрали Ф.П.Нікітіна почесним мировим суддею і

- Весьма возможно, что я сам отдал жулику эти 300 рублей.

губернським гласним. Коли Нікітін перебував на посаді

Доктор так напугался этим «мистическим» грабежом,

директора Лісового департаменту Росії (з 1895 по 1905 рік),

что бросил квартиру и переехал в лечебницу».

йому пред'явили звинувачення у зловживаннях при продажу

Треба додати, що цей дует шахраїв скоїв у серпні 1913

вологодських лісів.

року в Єлисаветграді ще з десяток подібних афер.

Захищав Федора Платоновича Микола Карабчевський.

Справу слухали 10 травня 1910-го в Кримінальному

СПРАВА ДВОРЯНИНА ОЛЕКСАНДРА ШИШКІНА

касаційному департаменті Урядового Сенату за участю

У 1896 році в Єлисаветградському окружному суді за

станових представників.

участю присяжних слухали справу дворянина Олександра

«Величезне лісове господарство Росії, - говорив на

Шишкіна. Його звинувачували у тому, що у ніч на 3 лютого

процесі Карабчевський, - що приносило при Писарєві тільки

1896 року, отримавши від відставного корнета армії Миколи

23 мільйони на рік доходу, в перший же рік управління

Павловського удар по обличчю, тричі вистрілив по ньому з

Лісовим департаментом Нікітіна легко і вільно потроює

44

41

МІСТИЧНА ІСТОРІЯ

цифру доходу до 66 мільйонів... Я, не вагаючись, просив би у

Під такою назвою в одному з номерів єлисаветградської

вас для нього похвального листа. Але ви тільки кримінальні

газети «Голос Юга» за серпень 1913 року була надрукована

судді і можете тільки виправдати невинного». Після досить

наступна замітка:

короткої наради суд виправдав Нікітіна. Невдовзі після

«К елисаветградскому доктору в приемные часы

набрання вироком законної сили таємний радник Нікітін був

явилось двое пациентов незначительного вида. Один пришел

нагороджений найвищим орденом - Св. Анни 1 ст.

за советом, другой поджидал в приемной. При уплате

Слід додати, що Микола Платонович Карабчевський

доктору гонорара пациент вынул какую-то старинную

неодноразово відвідував Єлисаветград. Зокрема, у 1902 році

золотую монету.

на літературному вечорі в Єлисаветградській Громадській

- Скажите, доктор, что это за монета и сколько она

бібліотеці він читав свою белетристику.

может стоить?

Монета оказалась настоящей, и доктор определил ее

МОЙША ГАЛИЦЬКИЙ ЗВІЛЬНЯВ ВІД СЛУЖБИ

стоимость в 5-6 рублей.

У всі часи знаходилися громадяни, які не бажали

- Странно! А мне говорили, что она стоит рубля два,

одягати військову форму, щоб захищати свою Вітчизну. Тож

обманывали значит.

вони шукали шляхи, як уникнути військової повинності.

- Я могу точно узнать, сколько она стоит. Вот вам

Найефективніший спосіб – домовитися з лікарями військової

взамен 5 рублей, оставьте монету, а я завтра узнаю.

комісії, щоб ті за хабар визнали їх непридатними до служби.

В банке определили стоимость монеты в 7 рублей 75

Лікарі, звісно, бояться мати справу з першим зустрічним, а

копеек.

лише з тими, кому довіряють. З початком Першої світової

- У меня таких монет 850 штук, - сказал явившийся на

війни такою людиною в Єлисаветграді став Мойша

другой день пациент. - Не знаю, что с ними делать. Не хотите

Галицький.

ли доктор я вам их продам все оптом за 1000 рублей? Мне

Майже рік Мойші вдавалося тісно «співпрацювати» з

трудно с ними возиться.

лікарем Любимовим, аж поки чутки про це не дійшли до

Соблазн был велик. Доктор согласился.

поліції. У липні 1915-го слідити за Галицьким доручили

На третий день снова являются вдвоем. Как и в первый

городовому Слободянюку. І 19 липня Мойша привів його до

раз, другой остался в приемной. Чрезвычайно осторожно

будинку по вулиці Вокзальній, у якому квартирував лікар

пряча какой-то мешочек, пациент вошел в кабинет.

військової комісії. Коли Мойша постукав у двері парадного

- А ну, покажите, что за монеты?

входу квартири Любимова, щось змусило його повернути

«Пациент» вынул из мешка горсть монет и бросил их на

голову направо, і він побачив за рогом сусіднього будинку

пол, как бы удостоверяя звоном золота, что все они

чоловіка у цивільному одязі. І хоча Мойша не був знайомим з

настоящие.

городовим, відразу зрозумів хто це, і що ця людина його

- Тысячи рублей у меня нет, есть только триста. Если

«пасе». Недочекавшись, поки відкриються двері квартири

хотите, дайте мне соответственную часть этих монет на

Любимова, Галицький побіг униз по тротуару у напрямку

триста рублей.

Ковалівки. Та городовий виявився прудкішим, наздогнав

Мойшу уже за квартал, і збив з ніг.

40

45

Під час обшуку в одній кишені Галицького городовий

Після видачі грошей співробітник єлисаветградського

знайшов 2440 рублів, а в іншій - аркуш паперу зі списком

банку відіслав телеграму до Харкова, що гроші видані панові

осіб, які підлягали призову на військову службу. Мойша

Фінгергуту. А співробітник харківського банку повідомив

зрозумів, що викритий, але ще не полишав надії викрутитися,

справжнього Фінгергута, який проживав в Одесі, про цю

тож запропонував городовому узяти у нього 1000 рублів і

виплату. Його реакція була бурхливою: «Ніяких грошей я не

відпустити. Слободянюк виявився принциповим і доставив

просив, і не отримував!»

затриманого у поліцейське відділення.

Хто отримав в Єлисаветграді 3000 рублів за Фінгергута,

Допитував Галицького пристав Слуцький. Цей чоловік

стало відомо через два дні. 17 вересня начальник

мав здорові, як мойшина голова, кулаки, тож після

харківського

розшукового

відділення

затримав

знайомства з ними у всіх без виключення розв’язувався язик.

підозрюваних. Їх було троє. Блондин, що відвідав банк в

Не забарився із зізнаннями і Галицький. Він розповів, що

Єлисаветграді, Микола Гольдрінг, а також його помічники

гроші призначилася військовому лікарю за «справедливе

40-річний раніше судимий за крадіжки селянин Степан

його відношення до призовників». У списку проти прізвищ

Коробка та Мойша Клейн, співробітник харківського банку.

майбутніх захисників Вітчизни були написані назви хвороб,

При затриманні у кишені Гольдрінга поліцейські знайшли

які повинен лікар знайти у них, щоб потім комісувати, а

чернетку телеграми наступного змісту: «Харків Синорусь

також була проставлена сума уплаченого гонорару «за

Передайте терміново телеграфно мені Кременчук готель

лікарську справедливість».

Пальміра 3000 рублів списавши з мого поточного рахунку

Проти Мойші Галицького порушили кримінальну

Костянтин Германович Фінгергут».

справу за сприяння ухиленню від вііськової повинності. Суд

Поліція встановила, що цю телеграму написав олівцем

призначив йому 8 місяців ув’язнення. Що стосується

Коробка. Гольдрінг же сказав, що він виїхав у Єлисаветград і

військового лікаря Любимова, то йому вдалося вийти сухим з

чекав умовної телеграми від подільників. І вона прийшла:

води.

«Терміново Єлисаветград до запиту Григорьєву купуйте

Про цю історію писала єлисаветградська газета «Голос

326». Отримавши цей текст, Гольдрінг зрозумів, що можна

Юга» у номері за 4 вересня 1915 року.

йти до банку, що і зробив.

У залі судового засідання Степан Коробка сидів тихо і

ГОРОДОВИЙ ЗБИРАВ ДАНИНУ НА БАЗАРІ

не виправдовувався. А ось 37-річний дворянин Гольдрінг

5 травня 1915 року в Окружному суді Єлисаветграда

розчулив присутніх своєю історією. Мовляв, на цю

відбулася виїзна сесія Одеської судової палати. У числі

фальсифікацію він пішов, тому що не вдалося життя. Він

інших слухали справу старшого городового Олександрійської

закінчив Харківський університет і був студентом останнього

поліцейської

команди

міщанина

Семена

Шевченка.

курсу Єкатеринославського гірничого інституту. Жив бідно і

Зацікавилася влада зловживаннями городового після заяви

це підштовхнуло його на злочинну стежку. Він погодився,

Карпа Повстяного, торговця харчовими продуктами на

коли до нього звернувся Коробка, поїхати в Єлисаветград і

місцевому базарі. Спершу Повстяний розповів повітовому

отримати у банку гроші за Фінгергута. Ця сповідь вплинула

справнику про вимагання городового. А потім, за вказівкою

на рішення суду, який подарував Гольдрінгу свободу. А ось

справника, подав письмову скаргу прокурору.

Коробка отримав рік в'язниці.

46

39

Біля будинку Красуліна по вулиці Московській поліція

Під час слідства Повстяний пояснив, що він, а також

влаштувала

засідку.

Коли

наступного

дня

з’явився

ряд інших торговців харчовими продуктами на базарі, з

невідомий,

поліцейські

вибігли

з-за

рогу

будинку.

дозволу городового продавали у своїх рундуках горілку.

Зав’язалася перестрілка, та обійшлося без жертв. Вимагача

Шевченко закривав на це очі за 50 копійок у місяць.

затримали. Під час обшуку у його кишені знайшли

документи на ім’я М.Ф.Сулаєва та 418 гривень.

ТЕЛЕГРАМА БУЛА СИГНАЛОМ

15 вересня 1911 року в єлисаветградське відділення

Російського банку для зовнішньої торгівлі прийшла

телеграма з Харкова. Місцеве відділення Російсько-

азіатського банку повідомляло, що потрібно виплатити

Костянтину Германовичу Фінгергуту 3000 рублів з його

поточного рахунку в Російсько-азіатському банку.

Так було кілька років. Та восени 1913-го справи

Того ж дня, після обіду, у приміщення банку в

торговців погіршилися. І вони наважилися попросити у

Єлисаветграді зайшла молода людина у золотих окулярах та

Семена Платоновича, щоб дозволив платити замість 50

дорогому костюмі. Відвідувач представився Костянтином

копійок по 25-ть. Та городовий не став і слухати: «Або ви

Фінгергутом, показав свій паспорт, виданий півроку тому 2-

платите мені стільки, як і раніше, або не будете незаконно

ю поліцейською частиною Єлисаветграда, а також дістав з

торгувати горілкою з-під поли!». У листопаді того ж року,

кишені піджака копію вищеназваної телеграми. На цій копії

коли Повстяний не сплатив Шевченку щомісячного внеску,

був такий же шифр, як і на телеграмі, яка прийшла з Харкова.

городовий образився і конфіскуав з його рундука усю

Оскільки ні документи, ні зовнішність клієнта не викликали

горілку, та пригрозив, що поверне її лише у тому разі, коли

підозр, співробітник банку видав йому 3000 рублів.

усі торговці будуть платити йому по 50 копійок щомісяця.

Відвідувач розписався у журналі і пішов.

38

47

Після цієї вимоги 11 торговців зібрали між собою 5 рублів 50

подібними «проханнями» представники різних анархістських

копійок і передали їх Шевченкові разом зі списком осіб, які

та революційних організацій. По місту ходили чутки, що ті,

заплатили. Незважаючи на це, городовий не повернув

хто відмовляв рішучим проханням вимагачів, потім довго

Повстяному горілку, і Карпо Свиридович пішов скаржитися

жалкували про це.

повітовому справнику...

- Яку ж суму ви хочете отримати від мене? – запитав

У залі суду свідки - торговці з базару, одностайно

Красулін, перервавши хвилинне мовчання.

говорили, що продавали горілку з відома городового і

І відповідь не забарилася:

платили йому щомісяця по полтиннику за «право торгівлі».

- Моя організація вирішила взяти у вас щонайменше 100

Дозвіл на це Шевченко їм давав особисто. Вимагав, щоб вони

тисяч рублів! – рішуче заявив гість.

передавали гроші день в день, а якщо з якихось причин

- Чому ж саме до мене ви звернулися за грошима? – ще

запізнювалися з передачею, відбирав горілку, розганяв

раз спробував уточнити Красулін.

покупців, розкидав продукти, які вони продавали, бив посуд,

- Так ви ж багата людина! Крім вас, ми проситимемо

стверджуючи, що він брудний. А до тих, хто не порушував

грошей й в інших єлисаветградських багачів, до яких підуть

вимог городового, він був прихильний, попереджував, коли

члени нашої організації, - пояснив гість.

наглядач буде проводити ревізію рундуків, і на цей час

- Але таких грошей у мене немає! – розвів руками

торговці ховали горілку. Гроші вручали городовому або

господар. – Мій капітал у нерухомому майні та маєтку.

кожен окремо, а іноді збирав хтось один.

Гість напевне чекав на такий поворот справи:

До появи Шевченка на базарі, торговці нікому грошей

- Але ж ви можете все це заставити!

за право продажу горілки не давали, і встановив такий

- Для цього потрібний час, не менше місяця, - парирував

порядок саме Семен Платонович. Свідок Єлизавета Д’яченко

господар.

додала, що торгувати горілкою вона стала за порадою

- Нам чекати немає коли, - різко і з образою відповів

Шевченка, який заявив, що буде їй «гарантією від

невідомий, перекладаючи від хвилювання револьвер з руки в

неприємностей».

руку.

Підсудний не визнав себе винним. Пояснив, що він

Красулін, не відводячи очей від зброї, спробував

переслідував безпатентний продаж горілки, більшість із

піднятися з крісла, щоб зателефонувати до поліції, чи втекти

свідків покарані ним за незаконну торгівлю нею, бо він на

з кабінету на вулицю. Невідомий теж встав, направив на

них складав протоколи. Прокурор Ф.Л.Мартиновський назвав

Красуліна револьвер і заявив, що якщо господар заб’є

Шевченка «вимагачем» та «ініціатором незаконних зборів».

тривогу, то він застрелить його, а собі пустить кулю в

Суд призначив городовому рік тюрми.

скроню. Після тривалих торгів невідомий погодився узяти

наявні у Красуліна 30 рублів, і пообіцяв зайти за рештою

грошей наступного дня.

Коли за гостем закрилися двері, спітнілий від

хвилювання Красулін підняв слухавку телефону і повідомив

до поліції про вимагача.

48

37

покупцям кілька виробів. Та жоден з них не сподобався і

ЗА СЛОВО “ХУЛІГАН» СЛІД ЗАВДЯЧУВАТИ

вони пішли, нічого не купивши. Через деякий час Кранц

ЄЛИСАВЕТГРАДЦЮ

виявив, що зникла одна масивна золота обручка, замість якої

Події, які мали місце у сесійній залі Верховної Ради

незнайомці залишили яскраво пофарбовану мідну з написом

України 27 квітня, інакше як хуліганством важко й назвати. А

«на пам'ять». У поліції Кранцу показали альбом злочинців і

мало хто знає, що слово "хуліган" у нас прижилося з легкого

він упізнав двох небезпечних злодіїв Вільвоського і

пера нашого земляка Ісаака Шкловського. Цей талановитий

Донченка. Поліція затримала шахраїв...

публіцист і белетрист, відомий під псевдонімом Діонео.

28 березня 1910 року із села Констянтинівка до

Народився він у 1865 році в Єлисаветграді у єврейській сім'ї.

Єлисаветграда приїхав селянин Алексєєв. На одній з вулиць

Учився у гімназії. Писати почав з 16 років, друкуючись у

міста чоловік, який йшов попереду Алексєєва, підняв з землі

газетах півдня України. З 1896 року жив у Лондоні і писав

конверт і втік з ним за ріг будинку. У цей час до Алексєєва

нариси з англійського життя в “Російських Відомостях” (за

підійшов інший перехожий і став звинувачувати його, що

підписом Sh.) і з 1897 р. в “Російському Багатстві” (за

селянин привласнив чужий конверт. Алексєєв дозволив

підписом Діонео). Статті з “Російського Багатства” видані

обшукати себе. У результаті цього обшуку у нього зник

окремо редакцією цього журналу в переробленому вигляді

гаманець з 25 карбованцями...

під заголовком “Нариси сучасної Англії” (Спб., 1903).

Це лише кілька шахрайських історій сторічної давності,

Вважається, що саме Діонео в одному із своїх нарисів вперше

які можна зустріти й у наші дні.

надрукував у російській газеті слово «хуліган». Сьогодні це

найбільш вживане в українській мові слово англійського

«ЗБИРАЛИ» ГРОШІ НА РЕВОЛЮЦІЮ

походження.

В

одному

з

липневих

номерів

за

1915

рік

Щодо самого терміну

єлисаветградська газета «Голос Юга» надрукувала історію,

«хуліган», то одні дослідники

яка була характерною та типовою й для інших міст того часу.

вважають, що слово походить

Опівдні до багатого будинковласника Красуліна прийшов

від

назви

одного

з

невідомий чоловік в офіцерській формі з шаблею та

американських

індійських

револьвером. На вигляд гостю було 45-50 років, з чорною

племен, яке кочувало між

бородою та хворобливого кольору плямистим обличчям.

Техасом

і

Каліфорнією.

Господар запропонував присісти і поцікавився причиною

«Хулігани» (або як їх ще

візиту.

називали – «апаші») були

- Я член організації, яка бореться з німецьким засиллям,

найбільш

дикими,

- заявив невідомий. – Нам потрібні гроші. Великі кошти. Ми

войовничими і небезпечними

знаємо, що ви багата людина. На мою долю випав жереб

серед

індійців.

Інші

звернутися до вас від імені нашої організації з вимогою дати

розглядають слово хуліган похідним від імені якогось

нам грошей.

ірландця Хуллі, котрий організував цілий ряд банд, які

Красулін слухав гостя з розкритим від здивування

тероризували всіх своїми витівками.

ротом. Він не перший в Єлисаветграді, до кого зверталися з

36

49

В Росії це слово дістало визнання в 90-х роках Х1Х

собі грошей, то він залишив товар на фабриці, пообіцявши

століття. Його поява в російській мові пояснюється по-

заплатити за нього у відділенні фабрики на базарі. Через

різному. За одними даними, воно було вживане вперше в

кілька днів Лернер знову прийшов на фабрику і пред’явив

літературному обігу кореспондентом московських газет

безграмотним робітникам якийсь папірець, а ті повірили, що

Діонео в одній із його статей, надрукованій в «Російському

то квитанція про сплату і видали незнайомцю товар.

багатстві». З інших джерел, вище назване слово спочатку

У серпні 1908 року до кондитерської Й.Жана зайшов

згадувалося в наказі петербурзького градоначальника фон

чоловік років 25-ти і попросив плитку шоколаду. Дружина

Валя, який у 1892 році розпорядився застосувати рішучі

Жана, яка стояла за касою, подала йому кілька шматків.

заходи проти «хуліганів», які чинять свавілля в столиці,

Перебираючи їх, покупець запитав, чи не буде у неї здача зі

маючи на увазі діючі тоді шайки вуличних ґвалтівників.

100 карбованців. Отримавши відповідь, що буде тільки з 50,

Поліція, яка заходилася полювати хуліганів, ввела це

він відібрав шматок шоколаду на 50 копійок і подав банкноту

нове слово в широкі маси населення. Воно в звичному

у 50 карбованців. Пані Жан, як згодом вона розповідала,

слововжитку

тоді

відрізнялося

розпливчатістю

і

відчула, що має справу з аферистом, тож стала уважніше

невизначеністю. Неправильне вживання слова «хуліган»,

придивлятися до нього. Взявши папірець, вона оглянула його

безперечно, пояснювалося відсутністю визначення даного

і переконалась, що він не фальшивий. Потім відрахувала 49

поняття в російському дореволюційному кримінальному

карбованців 50 копійок здачі і поклала її на стіл. Молодий

законодавстві. Разом з тим специфічні хуліганські прояви

чоловік разом з тим не став чіпати грошей, заявивши, що

зустрічаються вже в період Київської Русі. В Соборному

йому шоколад не подобається, попросив назад гроші. Жінка

укладі царя Олексія Михайловича (1649) також міститься

дістала з каси банкноту номіналом 50 карбованців і поклала її

вказівка на дебош і безчинство, що процвітали у ті роки серед

на стіл, забравши здачу. І тут молодий чоловік знову заявив,

міських покидьків.

що візьме шоколад, і став відволікати пані Жан розмовами.

Сьогодні ознаки хуліганських дій обумовлені у ст.296

Отримавши здачу і шоколад, незнайомець швидко залишив

(хуліганство) Кримінального кодексу України. Це грубе

магазин. А пані Жан узяла зі столу папірець, не помітивши,

порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги

що то банкнота нового зразка у 3 карбованці, і поклала її до

до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю

каси. Коли прийшов чоловік, дружина поспішила поділитися

чи винятковим цинізмом. І карається хуліганство штрафом

з ним враженнями про покупця, що викликав у неї підозру.

від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів

Пан Жан попросив дружину показати папірець і виявив

громадян або арештом на строк до шести місяців, або

підміну...

обмеженням волі на строк до п'яти років. Якщо ці дії вчинені

Влітку 1908 року по ринку в Елисаветграді ходило

групою осіб, то покарання - обмеження волі на строк до п'яти

кілька продавців, які пропонували купити у них золоті

років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

обручки. Та, як виявилося, то були мідні вироби пофарбовані

Третя частина цієї статті стосується хуліганських дій,

під золото, як це сьогодні роблять цигани...

вчинених особою, раніше судимою за хуліганство, чи

А 18 березня 1910 року у Елисаветграді сталася ще одна

пов'язаними

з

опором

представникові

влади

або

«золота» історія. До магазину золотих виробів Кранца

представникові громадськості, який виконує обов'язки з

зайшло двоє чоловіків, щоб купити обручку. Кранц показав

50

35

Наприкінці липня 1908 року Єлисаветград наводнили

охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які

фальшиві п’ятикарбованцеві монети. Невдовзі поліція

припиняли хуліганські дії, — тут покарання позбавленням

встановила, що цим займаються приїжджі з Катеринослава.

волі на строк від двох до п'яти років.

Також стало відомо, що вони запропонували місцевому

Щодо того, що відбувалося у стінах Верховної Ради, то

жителю Борисенку купити у них за вигідною ціною 700

подібні дії поки що не прописані у Кримінальному кодексі

фальшивих

монет.

Той

погодився.

Коли

увечері

України і за них ніхто не відповідатиме. Адже депутатам у

фальшивомонетник прийшов на Олексіївську вулицю до

нас закон не писаний.

будинку Борисенка, пристав Тиновський затримав його там.

У кишенях чоловіка знайшли фальшиві монети на суму у

ПАЛІЙ

3390 карбованців. На допиті затриманий назвався Нахманом

У

1911

році

у

селі

Губівка,

на

той

час

Сном, 28 років, і заявив, що до Єлисаветграда приїхав з

Олександрійського повіту, а нині Компаніївського району,

Нікополя та зупинився у «Купецьких номерах» по Іванівській

раз за разом спалахували пожежі. То в одному, то в іншому

вулиці.

Наступного

дня

поліція

за

підозрою

у

кінці села уночі загорялися будинки, хліви, клуні та скирти

розповсюдженні фальшивих монет затримала подільника

соломи і сіна. Причини цих бід тривалий час залишалися

Нахмана - відомого афериста Асіра Пудалова. Було

нез’ясованими. Та згодом селяни знайшли підстави, щоб

встановлено, що зловмисники встигли збути в Єлисаветграді

запідозрити у злих намірах свого односельця Парфентія

фальшивих монет на суму понад 2000 карбованців...

Лихваря. Його почали відкрито звинувачувати після трьох

18 серпня 1907 року до селянина Короткого, який

пожеж, які спалахнули у Губівці на початку 1912 року. А усе

зупинився у «Південних номерах» у великого мосту через

тому, що Парфентій першим прибував на місце займання, та

Інгул, звернувся невідомий, який запропонував пройти з ним

ще й привозив пожежну бочку. Така спритність на той час

до готелю «Дагмара». Там до них приєдналося двоє чоловіків

заохочувалась трирубльовою премією від громади. По селу

і стали вмовляти Короткого купити у них фальшиві паперові

розлетілася новина - Лихвар підпалює, біжить до воза з

гроші. Селянин погодився взяти фальшивих папірців на 1600

бочкою, якого залишив десь на сусідній вулиці, і згодом

карбованців за 800 справжніх. Аферисти, отримавши гроші

повертається, щоб першим почати гасити вогонь. Але це

від покупця, вручили йому невеликий дерев'яний ящик,

були лише слова та здогадки, а от прямих доказів губівчани

обтягнутий залізними пластинками, усередині якого начебто

не мали.

були фальшиві гроші. І відразу стали квапити селянина йти з

готелю,

лякаючи

можливим

приходом

поліції.

Це

насторожило Короткого і він заглянув до ящика – там були

чисті аркуші паперу. Зрозумівши, що його дурять, селянин

вибіг на вулицю і розповів про усе городовому, який і

затримав аферистів...

У листопаді 1908 року на фабрику Гольфельда та

Орлова прийшов чоловік, який представився Я.Лернером, і

замовив 40 ящиків цукерок. Оскільки у покупця не було при

34

51

Розв’язка настала після пожежі у ніч на 28 лютого 1912

зробити дріб’язкову покупку в іншій крамниці, продавець

року. Загорілась солома в обійсті Петра Громакова. І знову

послав сина за городовим…

біля палаючої скирти першим з відром води був Лихвар.

Схожа історія мала місце в Єлисаветграді 16 грудня

Побачивши

його,

Громаков

привселюдно

звинуватив

1908 року. До магазину купця Ш.Шкроба зайшов чоловік

Парфентія у підпалі.

років 30-ти, відрекомендувавшись торговцем з села Цвітне.

Наступного

дня

Парфентій

надумав

помститися

Потім він замовив бакалейного товару на 300 карбованців і

Громакову за безпідставні, як він стверджував, звинувачення.

попросив приготувати його на ранок. Наступного дня

Останній день зими він пропиячив у будинку односельчанина

покупець під’їхав до магазину на трьох підводах. Під час їх

Покладенка. Об 11-й годині вечора Лихвар залишив п’яну

завантаження невідомий попросив Шкроба дати йому 146

компанію на деякий час, а сам пішов до будинку Громакова.

карбованців, які начебто потрібні, щоб заплатити за товар у

На гавкіт собак вийшов Петро. «Це ти?» - перепитав його

торговця Константиновського. Покупець мотивував своє

Лихвар. А отримавши ствердну відповідь, кілька разів ударив

прохання тим, що у нього лише одна банкнота у 500

господаря по голові залізним шкворнем. На шум з хати

карбованців, і що ці 146 карбованців він заплатить під час

вибігла дружина Громакова. Лихвар кинувся зі шкворнем і до

загального розрахунку за товар. Отримавши гроші, шахрай

неї. Та жінка ухилилася і втекла.

віддав

їх

кучеру

і

наказав

відвезти

до

магазину

Уранці до будинку Лихваря прийшла поліція. Чоловіка

Константиновського. Шкроб, зайнятий іншими покупцями,

затримали за вбивство односельця. «Так, я убив Петра, але я

забув на деякий час про невідомого. А той скористався

не був палієм!» - сказав на суді Парфентій. Суд призначив

скупченням людей у магазині, вийшов непомітно на вулицю,

чоловікові 12 років каторжних робіт. З Сибіру він не

а потім наздогнав відісланого до Константиновського кучера

повернувся у Губівку.

біля готелю «Москва», відібрав у нього 144 карбованці,

Про ще один такий випадок повідомляла газета «Голос

залишивши два карбованці за роботу, і зник.

Юга» у номері за 14 серпня 1905 року: «…в местечке Злынке

произошел пожар, уничтоживший несколько хат. Для

прекращения пожара пришлось разобрать крышу на хате

крестьянина Ярыша, причем все имуществ последнего

толпою было вынесено на улицу, во время суматохи».

А у липні 1909 року під час гасіння пожежі у магазині

Маричевої в Єлисаветграді украли золоті та срібні прикраси

вартістю 1500 рублів.

До речі, кримінальна історія нашого краю пам’ятає й

інші випадки, коли зловмисники підпалювали будинки

односельчан, а потім першими з’являлися на пожежах з

бочкою води, розраховуючи отримати винагороду за це. А у

листопаді 1940 року у Кіровограді міліція затримала

чоловіка, який підпалював будинки громадян, потім активно

52

33

Єлисаветградський торговий дім Й.Фіша замовив у

допомагав гасити вогонь, і у метушні крав з палаючого

Самарканді 101 пуд ізюму. На початку листопада 1907 року

будинку цінні речі. На його совісті було аж шість таких

25 мішків солодощів прийшли на залізничну станцію у

злочинів.

Черкаси. Про це до Єлисаветграда відправили поштою

накладну. Про товар дізнався 16-річний юнак на прізвище

ПЕРША АВАРІЯ В ЄЛИСАВЕТГРАДІ З П’ЯНИМ

Бродський і отримав у замовних листах чотири накладні,

ВОДІЄМ

розписавшись за них у відомості прізвищем Шварц.

В одному з попередніх номерів ми розповідали хто були

Документи

Бродський

передав

своєму

товаришу

першими власниками автомобілів в Єлисаветграді, та якими

Красновському. А той поїхав з ними до Сміли, де звернувся

транспортними засобами вони володіли. Не виключено, що

до купця Мелового, який займався торгівлею на залізниці, і

першим водієм, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду у

попросив позичити 100 карбованців, щоб викупити ізюм.

нашому місті, перебуваючи у стані алкогольного сп’яніння,

Меловий погодився і 31 грудня вони разом поїхали до

був Федір Петренка. Про це повідомляла газета «Голос Юга»

Черкас, викупили вантаж і привезли його до Сміли.

у номері за 7 травня 1914 року.

Коли Фіш зрозумів, що хтось отримав за нього на пошті

накладні на ізюм, то зателеграфував начальнику станції

Черкаси з проханням нікому не видавати вантаж, та було уже

пізно. Тоді Фіш звернувся до прокурора Київського

окружного суду з проханням розшукати злодія та вантаж. І

поліція невдовзі затримала Бродського, Мелового та

Красновського...

У червні 1908 року по елисаветградських магазинах

ходила пристойно одягнена жінка, яка за два тижні

провернула кілька афер. Дама відбирала товар начебто на

похорони чоловіка. А відклавши солідну купу краму,

згадувала, що їй треба купити якусь дрібницю в іншому

магазині, а у неї лише крупна купюра, і їй доведеться

розміняти її там. Продавець, не бажаючи втратити клієнтку,

6 травня того року в окружному суді, без участі

давав з каси гроші у борг, а жінка у вигляді застави під них…

присяжних, слухали справу Федора Петренка. Його

залишала відібраний товар, потім виходила з магазину і

звинувачували за двома статтями статуту про покарання –

більше не поверталася.

123 та 128, тобто за необережну їзду у стані алкогольного

Чутки про ці шахрайства прокотилися містом, і у

сп’яніння, наслідком чого стали «поранення та ушкодження в

тих магазинах, де ще не побувала шахрайка, були уже готові

здоров’ї». Ця перша п’яна ДТП сталася у ніч на 17 квітня

до її приходу. І коли громадянка М.Лихманова у магазині

1913 року. Федір Петренко керував автомобілем, в якому

Тульчинського відібрала товар і стала бідкатися, що їй треба

були пасажири. Водій не включив передні ліхтарі і,

розвинувши швидкість до 40 верст на годину (1 верста -

1 066,7 км), автомобіль біля сільськогосподарської виставки

32

53

збив з ніг та переїхав дружину помічника справника Євдокію

(бібліотека знаходилася у будинку по вулиці Дворцовій,

Альбіцьку. Лікарі діагностували у потерпілої ушиби рук та

навпроти нинішнього приміщення облдержадміністрації –

ніг і перелом ноги. Євдокія Альбіцька пред’явила цивільний

прим авт.), і попросив зачекати кілька хвилин, поки він

позов на 3000 рублів.

винесе з квартири батьків посилку та гроші.

Під час процесу підозрюваний не визнав своєї провини.

І справді, чекати довелося недовго. Молодий чоловік

Пояснив, що ніч була місячна, і тому він погасив ліхтарі.

вийшов з якимсь пакунком у руці. Але не передав його

Свідки пригоди стверджували, що водій був п’яний і їхав, не

Гілінову, а став чистити полу його пальто. Сказав, що там

рахуючись з обов’язковими постановами. Окружний суд

біла глина, очевидно Яків Абрамович, проходячи під арку на

призначив Федору Петренку місячний арешт та повністю

подвір’я, шурнувся полою об стіну. Дідусь не надав уваги

задовольнив цивільний позов.

цим рухам. А молодий чоловік вправно витягнув з кишені

Також припускаємо, що перша автомобільна аварія з

його пальто гаманець і побіг, залишивши дідуся з розкритим

потерпілими в Олександрії сталася 8 квітня 1914 року.

ротом.

Увечері того дня компанія молодих людей, як сьогодні

Чи звертався Яків Гілінов з приводу цього пограбування

кажуть мажорів, поїхала покатися по місту на автомобілі

до поліції, та чи стражі правопорядку знайшли негідника,

Леонтьєва. Це були троє синів А.Д.Байдака та син

“Голос Юга” не повідомляв. Сьогодні також більшість

В.Р.Буцького. По Інгульській вулиці (нині Діброви),

подібних шахрайств залишаються нерозкритими, а негідники

неподалік вокзалу, один з Байдаків, який, очевидно, був

- непокараними.

напідпитку, заволодів кермом автомобіля, хоча шофер не

бажав передавати йому керування. Шофер включив задню

ЯК ОБДУРИЛИ ЙОСЬКУ ФІША ТА ШЛЬОМУ

передачу, автомобіль наїхав на тротуарний стовб. Від

ШКРОБА

сильного поштовху пасажири випали на землю. При цьому

Сьогодні у людей

син Байдака, який керував автомобілем, був тяжко

ті ж ахіллесові місця,

поранений, інші пасажири відбулися легким переляком.

що

й

на

початку

минулого

століття.

ШАНУВАЛЬНИКИ» ЖИВОПИСУ САМІ СЕБЕ

Тож і шахрайства ті ж

ВИКАЗАЛИ

самі, що сто років

У ніч на 1 лютого 1914 року в Єлисаветграді обікрали

тому.

Гортаючи

магазин картин та рам І.Межиковського. Злодії розбили

єлисаветградські

віконне скло, а потім винесли через вікно близька ста картин,

газети, ми знайшли на

більшість з яких по-варварськи вирізали з рам, а також

їхніх сторінках чимало

вкрали інші речі. Межиковський прийшов до магазину вранці

схожого до того, про

і побачив на підлозі велику кучугуру снігу, яку намів уночі

що пише «21-й канал»

вітер, та викликав поліцію.

сьогодні. Здається, життя за цей час зовсім не змінилося -

Начальник

розшукової

поліції

запевнив

шахраї продовжують успішно ревізувати наші гаманці,

Межиковського, що раноі чи пізно, а він знайде злодіїв. Хоча,

експлуатуючи людські довір’я та легковажність.

54

31

пропонують перерахувати гроші. І батьки бездумно

не виключав, що вони до того часу можуть продати усі

перераховують. Подібне було і сто років тому. Про такий

картини.

випадок повідомляла в одному з листопадових номерів за

1907 рік єлисаветградська газета “Голос Юга”.

Перша хвиля еміграції з Російської імперії до США

почалася саме з Єлисаветграда, де у квітні 1881 року відбувся

перший у новітній історії єврейський погром. І першими у

складі 70 чоловік, хто у 1884 році ступив на американську

землю у пошуках кращої долі, були уродженці нашого міста.

У подальшому чимало наших земляків перебралися за океан.

Газета "Киевлянин" повідомляла у 1903 році, «что

эмиграционное движение евреев в Америку из Елисаветграда

и его района принимает за последнее время все более и более

широкие размеры. В течение июля выехало около 300

семейств. В июле ежедневно эмигрируют от 10 до 20

семейств».

І справді, через два місяці після пригоди стали відомі

Емігрував з сім’єю до Америки у 1907 році і син

прізвища цінителів живопису. Та у цьому не було ніякої

єлисаветградця Я.Гілінова. Майже півроку 80-річний батько

заслуги поліції. Злодії самі себе виказали.

не отримував від нього звістки. Тож якою була радість

28 березня до магазину зайшла жінка, яка запитала, чи

чоловіка, коли увечері 10 листопада у двері його кімнати, яку

не зможуть зробити рами для її п’яти картин, які вона

він винаймав у будинку Горбенка по Биковській вулиці,

принесла згорнутими у сувій. Зовнішній вигляд гості не

постукав молодий елегантно одягнутий чоловік. Гість

вказував на її інтелігентне походження, і тому її прохання

повідомив, що він днями прибув до Єлисаветграда з

відразу насторожило Межиковського, хоча він не виказав

Америки, і що привіз поклін Якову Абрамовичу від сина. А

свого занепокоєння. Розгорнувши та оглянувши принесені

ще сказав, що привіз подарунки від сина — 25 рублів та

картини, він знайшов три свої, і зрозумів, що й інші дві

посилку. Щоправда, за ними треба йти до його батьків на

вкрадені. Межиковський непомітно дав знак дружині, яка

вулицю Дворцову. І бажано зараз, бо він завтра повинен їхати

допомагала йому у торгівлі, викликати поліцію. А сам, щоб

до Одеси.

затримати жінку як найдовше, попросив її зачекати, поки він

Яків Гілінов хутко одягнув пальто та шапку, і вже

заміряє розміри майбутніх рам, вона вибере багет до них, а

збирався закривати двері кімнати, коли гість попросив узяти

він скаже, скільки коштуватиме уся робота. Та не устиг він

з собою гроші, бо, можливо, доведеться давати здачу. Яків

завершити обміри, як до магазину зайшов городовий, будка

Абрамович узяв гаманець, у якому було 120 рублів.

якого була за квартал від магазину по вулиці Петрівській.

Перейшовши Інгул через місток, по Миргородській

Як виявилося, крадені картини принесла Зінаїда

вулиці дійшли до Дворцової. Там молодий чоловік завів

Драчьова, яка проживала на Кущівці. Городовий відвів її до

Гілінова на подвір’я бібліотеки товариства “Опора”

поліцейського відділку, куди покликали поліцейських з

30

55

розшукового відділу. Під час допиту Драчьова сказала усе,

назвала єврейські погроми 1905 року – прим. авт.). На могилу

що знала. Поліція поїхала на Кримську вулицю, де

дітей поклали багато вінків.

проживала жінка, і в її хаті затримала злодіїв – Дмитра Тітова

Як встановило слідство, коли Томашпольський та

та Льва Дев’ятинського. Під час обшуку у хаті знайшли

Дубосарський не передали вимагачам по 50 рублів, Федько

картини, які вони украли з магазину Межиковського. Також у

Гетьманець вирішив убити дітей, щоб після цього

хаті були ще зо три десятки картин, вкрадених з магазинів

потребувати у батьків уже по 700 рублів. Якби сталося так, як

Одеси та Херсона. Хто їх намалював, у поліцейському

планував підліток, і йому вдалося настрахати жителів міста,

повідомленні не було вказано.

то він збирався далі вимагати гроші у інших торговців.

А ось ще дві кримінальні історії, в яких злодії

Увечері 29 серпня Федько покликав своїх жертв на вали.

допомогли поліції. Уночі 26 грудня 1907 року обікрали

Коли діти прийшли туди, на них уже чекали товариші Федька

рибний магазин братів Фіалкових. Виламали замок в дверях.

– 13-річний Іван Осика та 17-річні Андрій Наумов і Іван

Прийшовши вранці, власники магазину знайшли на підлозі

Видриг. «Давай боротися!» - запропонував Дубосарському

чийсь піджак. Виявилося, що його забувся злодій. У кишені

Федько. А меншого Мойшу на цей час відправили нарізати

піджака знайшли паспорт на ім’я А.Кулікова. Фіалкови

гілок для дудок. Хлопчик пішов у кущі на пошуки бузини, а

викликали поліцію, яка оперативно знайшла власника

Федько почав боротися з Ізею. Хоча й поклав його на

паспорта та піджака, і заарештувала його.

лопатки, але задушити не зміг, оскільки Томашпольський

У ніч на 17 лютого 1908 року з магазину золотих речей

виявився досить вертким і фізично розвинутим хлопчиком.

А.Л.Малиновського, який знаходився у будинку Бардаха на

Тому убивці довелося ударити його ножем у шию…

Дворцовій вулиці, украли золота та срібла на 60 рублів.

Коли перша жертва стихла у конвульсіях, Осика з

Злодії проламали два дерев’яних перестінки і відкрили замки

Наумовим відтягнули труп у кущі. Потім погукали Ізю.

двох дверей. Під час крадіжки в одного із зловмисників випав

Хлопчик прийшов на галявину і на нього також напали з

з кишені лист від батьків з Одеси…

ножем. Та очевидно убивць хтось сполохав, бо вони

залишили труп на відкритому місці і утекли з валів.

СПРАВИ АМУРНІ СТАЛИ КРИМІНАЛЬНИМИ

P.S.

Начальника

розшукної

поліції

А.Кулакова

У дореволюційні часи амурні справи досить часто

звільнили з роботи відразу після того, як знайшли трупи

знаходили відображення у поліцейських зведеннях. Про

дітей і стало зрозуміло, що убивцями є вимагачі, які

наслідки подружньої зради, ревнощі та нерозділене кохання

надсилали погрозливі листи їхнім батькам. Звільнили за

щотижня повідомляли єлисаветградські газети.

бездіяльність, за те, що не попередив цю жахливу трагедію.

Часто через ревнощі дами обливали обличчя суперниць

кислотою. Так, 24 серпня 1909 року 24-річна дівчина, яка

ВАМ ПРИВІТ З АМЕРИКИ

служила у пекарні Камінського по Пашутінській вулиці,

Природньо, що батьки переймаються долею своїх дітей,

зустріла біля пекарні 21-річну Наталію Крайнову, і з

і заради їх безпеки та блага готові на все. Шахраї завжди

ревнощів облила її кип’ятком з чайника. А у січні 1911 року

використовували цю “больову точку” своєї жертви. Сьогодні,

21-річна служниця того ж таки Камінського облила

приміром, вони дзвонять, представляються працівниками

карболовою кислотою пекаря Миколу Молчанова за те, що

міліції, лякають проблемами дітей, і за їх вирішення

56

29

оцінювали брошури про розшуковців, відзначаючи, що вони

той став зустрічатися з іншою. Увечері 12 серпня того ж

брудні, аморальні. В Росії видавалися перекладні з німецької

року увагу постового городового на вулиці Вокзальній

оповідання про Пінкертона. Їх також писали відомі

привернула жінка, в руках якої була металева кружка з

письменники,

зокрема,

Купрін,

Кузьмин,

Брешко-

сірчаною кислотою. Як виявилося, Поліна Бакотіна хотіла

Брешковський та ін., робили, як правило, це анонімно або під

облити нею Фаїну Євдокименко через ревнощі. В наступній

псевдонімами. Особливою популярністю така література

історії

жертвою

став

Михайло

Скоробогатов.

Його

користувалася у молоді.

приревнувала до іншої жінки Ніна Лисиця з вулиці Грязної.

Коли поліція знайшла у Федька брошуру про

Вранці 23 липня 1905 року вона перестріла Скоробогатова по

Пінкертона, то змусила підлітка переписати текст листа з

вулиці

Дворцовій,

напроти

входу

до

приміщення

вимогою грошей і показала його Томашпольському та

Громадського зібрання, і облила карболовою кислотою.

Дубосарському. Ті в один голос заявили – і почерк, і текст

схожі як дві краплі води з тим, що вони отримали від

аноніма. Але Федько продовжував твердити – це не я убив

дітей!

Єлисаветградська газета «Голос Юга» у чотирьох

номерах поспіль на початку вересня 1910 року друкувала

великі матеріали про цю трагедію. Як писало видання,

убивство дітей набуло широкого резонансу у місті, жителі

якого разом з батьками переживали утрату дітей.

На 31 серпня були призначені похорони загиблих.

Уранці в анатомічному приміщенні лікарні проходив розтин

трупів. При цьому були присутні Федько разом з меншим

братом Миколою. Він не міг спокійно стояти і звернувся до

брата: «Федька! Це ж ти їх убив!». Але ці слова не подіяли на

брата - з трупарні він вийшов з піднятою головою і

посміхався.

За судово-медичним розтином послідував дозвіл на

поховання. Біля моргу та по шляху проходження процесії до

головної синагоги зібралося чимало народу. Домовину на

руках понесли до мосту через Інгул та по Великій

У номері за 15 червня 1908 року газета «Голос Юга»

Перспективній вулиці. Рух трамваїв та кінних екіпажів на цей

надрукувала замітку «Месть соперницы». На Безпоповській

час припинили. Від синагоги процесія, яка розтягнулася на

вулиці у якогось Кабалкіна працювала служницею Роза

три

квартали,

направилася

до

старого

єврейського

Абрамович. До неї зачастив молодий чоловік Лев Пучков.

кладовища. Обидві домовини були опущені в одну могилу

Його дівчина Сара Едельштейн дізналася про нову пасію

біля жертв «чорних жовтневих днів» (так газета «Голос Юга»

кавалера і хлюпнула їй в обличчя сірчаною кислотою.

28

57

Поліція затримала Сару. Допитали і винуватця пригоди. І тут

По місту за якусь годину розлетілася страшна звістка

виявилося, що він проживає за підробленим паспортом, бо

про трагічну загибель дітей торговців. Поліція розпочала

ухиляється від військової служби.

пошуки убивць. Спершу затримали циган, які отаборилися у

Через нерозділене кохання, ревнощі та зраду, часто

західній частині фортеці. Але ті заперечили свою причетність

надумані, чоловіки позбавляли життя своїх дружин. Так, 2

до цієї трагедії. Тоді арештували Федька Гетьманця, хоча він

листопада 1908 року на станції Шостаківка 23-річний

також уперто заперечував, що убивав дітей. Кров на своєму

телеграфіст Іван Вільнін задушив дружину, з якою

одязі пояснив учорашньою екзекуцією батька.

повінчався вісім місяців, та тещу. Слідчому свій вчинок

Та підозри у тому, що це усе ж таки Федько убив дітей

пояснив тим, що знайшов у дружини фотографію іншого

підтвердилися, коли під час обшуку у квартирі Гетьманців

чоловіка.

знайшли

лубкову

книжку

«Зграя

шантажистів»

із

Двадцятичотирирічному Матяшу, об’їждчику економії

пригодницької серії про Ната Пінкертона. У брошурці

Шевякова у селі Софіївка Нечаївської волості, селянка-

знайшли закладку на сторінці із текстом листа, який майже

ровесниця Пелагея Тимченко відмовила у коханні. І тоді він

дослівно був схожий на текст листів, які тижнем раніше

на очах в інших робітниць застрелив Пелагею з рушниці.

отримали торговці Томашпольський та Дубосарський. У них

Сталося це у липні 1905-го. Як повідомляла московська

невідомий вимагав, щоб вони поклали під каменем біля

газета «Русское слово» за 9 жовтня 1908-го, окружний суд

тюрми по 50 рублів, інакше їхніх дітей уб’ють. Цю вимогу

призначив Матяшу на підставі вердикту присяжних 10 років

торговці не виконали, а пішли з листами до начальника

каторги.

розшукної

поліції

А.Кулакова.

Він

пообіцяв знайти

У березні 1914 року Петро Стехін повернувся додому з

вимагачів, але не устиг, а може й не шукав.

роботи і застав у ліжку свою дружину відразу з двома

Незважаючи на те, що Федько Гетьманець був сином

цирковими борцями. Чоловік у пориві гніву застрелив

сторожа, він умів писати і читати. Поліція знайшла у 15-

дружину з рушниці. Перелякані борці утекли з будинку

річного підлітка кілька випусків брошур з пригодами

голими, і бігли так з вулиці Олексіївської до свого шапіто на

знаменитого Ната Пінкертона.

Ярмарковій площі. На їх щастя, на вулиці уже сутеніло. А

Почалася у Росії «пінкертонівська лихоманка» у 1907

ревнивець ще й порізав ножем мертве тіло зрадниці, а потім

році. А уже через рік було видано понад шість десятків

покінчив з життям, випивши якусь отруту.

серійних брошур про розшуковців загальним тиражем до 10

У номері за 16 грудня 1909 року газета «Голос Юга»

млн. штук. Найбільшою популярністю користувався Нат

повідомляла, що у «селении Щербанях один новобранец,

Пінкертон, якому було присвячено кілька серій. У цього

опасаясь, что любимую им и отвечавшую взаимностью

літературного персонажа був реальний прототип – Аллан Нат

девушку отдадут замуж, пока он будет на службе, - зарезал

Пінкертон,

відомий

американський

детектив.

Проте

свою возлюбленную и затем сам повесился».

Пінкертон з серіалу – умовна літературна фігура, яка була

У січні 1909 року у Новомиргороді селянин Дулька

мало схожа на свого реального прототипа. В основі оповідань

уночі зарубав сокирою свою дружину, бо вона йому сказала,

про Пінкертона лежав не логічний аналіз та роздуми, а дії –

що усі сусіди кращі за нього у ліжку.

переслідування,

бійки

тощо.

Це

була

авантюрно

пригодницька література. Критика та педагоги негативно

58

27

чим можна було пояснити грамотність написаних листів-

У будці біля будинку Остаф’євої по вулиці Петрівській

вимагань.

була майстерня чоботаря, де працював 30-річний Антін

І через століття після описаних історій "манери"

Землевич. Останнім часом до нього зачастив робітник заводу

вимагачів не змінилися. Хіба що злочинці сьогодні перейшли

Шкловського Наум Регірер. Він приходив, щоб дорікнути

від рукописних листів до друкованих, а також до дзвінків на

Антону у тому, що той розбив його сімейне життя. Наум

мобільні телефони та повідомлень на електронну адресу осіб,

розлучився з дружиною і вважав винуватцем цього

яких вони вибрали у потерпілі.

Землевича. 5 серпня 1905 року Регірер прийшов у майстерню

п’яним і чотири рази вистрілив з пістолета у Землевича.

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ СЛІД ПІНКЕРТОНА

7 травня 1905 року у лісі біля села Мар’янопіль знайшли

Коли сім’я Томашпольських зібралася вечеряти, за стіл

труп 19-річної Ольги Бондаренко. Місяць тому вона вийшла

не сів 8-річний Мойша. Служниця побігла до його товариша,

заміж за 18-річного односельчанина Дмитра Бондаренка.

13-річного Ізі Дубосарського. Але й того не було удома.

Чоловік зізнався у вбивстві. До одруження він залицявся до

Хтось сказав, що бачив їх у компанії Федька Гетьманця, сина

сільської красуні Надії Харитоненко, проте не зміг

сторожа Томашпольського. Батьки зниклих дітей пішли до

одружитися, бо вона виїхала до Єлисаветрада. Тож Дмитро

будинку

Гетьманців

і

накинулися

на

підлітка

із

одружився на Ользі. На Великдень Харитоненко повернулася

звинуваченнями, куди це він відвів Мойшу та Ізю. Але

у село і розбудила у нього забуті почуття. Сказала, що готова

Федько заперечив, що бачив того дня хлопчиків. Щоб вибити

вийти за нього заміж. Але на заваді була дружина. І тоді

з сина зізнання і вислужитися перед роботодавцем, Семен

вони вирішили отруїти Ольгу. Отруту Надія надіслала з

Гетьманець схопив палицю та кілька разів прийшовся нею по

Єлисаветграда. 5 травня Ольга пішла у сусіднє село Паліївку.

спині та сідницях сина, а один раз зачепив носа, з якого

Дорога пролягала повз ліс. Дмитро задушив її хусткою, а

струмком потекла кров. На цьому Семен вгамувався: а може

труп сховав у кущах.

й справді Федько не бачив дітей торговців?

Жителька села Федьвар Олександрійського повіту Ірина

Шукали хлопчиків усю ніч. А знайшли лише уранці на

Карнаухова

прийшла

додому

з

коханцем

Семеном

Фортечних валах, поблизу тюрми. Діти були мертві. Сталося

Казлітіним. Чоловік у цей час спав. Жінка образилася на

це 30 серпня 1910 року.

нього за те, що він був удома, і тепер їй з коханцем треба

шукати місце, де займатися сексом, тож у пориві гніву

ударила сокирою чоловікові по грудях. Потім коханець

відібрав в Ірини сокиру і зарубав її чоловіка.

Пізно увечері подружжя Дрюченків з Єлисаветграда

повернулося додому п’яним і полягали спати. Опівночі

батька розбудив син і сказав, що мама пішла до сусіда, і

звідти чути її крик, мабуть б’ють. Чоловік побіг на цей крик.

Дружина зустріла його словами: «Ти повинен заздалегідь

попереджати, коли будеш шукати мене у коханця».

Дрюченко побив її. На дев’ятий день жінка померла.

26

59

Траплялися й смішні історії. 25 червня 1908 року у

Чекати довелося довго, години зо дві. За конвертом прийшов

міському суді слухали справу двох юнаків з Катранівки -

якийсь хлопчик. При спробі його затримати, хлопчик почав

Береста та Дерев’янка. На Катранівці проживала Варвара

утікати по Пермській вулиці. Міліціонери, розуміючи, що не

Соколенко, у якої була доросла донька, але вона не звертала

наздоженуть утікача, зробили попереджувальний постріл

уваги на юнаків. Вони образилися і пригрозили матері

угору. Хлопчик зупинився. Він сказав, що за конвертом його

дівчини, що обмажуть ворота дьогтем. Суддя призначив

послав старший брат Яків Співак, який проживає по вулиці

кожному з кавалерів по чотири дні арешту.

Садовій.

9 липня 1911 року газета «Голос Юга» надрукувала

Цього чоловіка в ДПУ

повідомлення із заголовком «Супружеская любовь». «В

знали як злісного спекулянта

городскую больницу была доставлена Екатерина Косыцина с

і скупника крадених речей.

откушенной верхней губой, - писала газета. - Дознанием

Міліція пішла за даною

выяснено, что губу у Косыциной откусил ее муж, который в

адресою. Яків був удома. Він

участке сознался в этом. Заявив, что, будучи пьян, целовал

довго відмовлявся, що це не

жену и в порыве страсти откусил губу, которую… съел». А 7

він писав листа. Проте коли

лютого 1913-го у селі Катеринівка Лелеківської волості Іван

звірили почерк, зізнався.

Щербина з ревнощів відкусив носа Катерині Малиновській.

Виправдання

знайшов

у

Опівночі 7 серпня 1911-го в Олександрівський

тому, що п'ять тижнів тому

поліцейський відділок в Єлисаветграді прибігла боса

одружився

і

уже

встиг

дружина двірника Фекла Ф-ч. Вона скрізь сльози попросила

набратися боргів, а віддавати

захисту, бо боїться, що чоловік її уб’є, коли дізнається, що

не було чим. Ось він і

сталося. Вона спала, коли до кімнати зайшов її знайомий

написав

цього

листа

Василь Романишин. У темряві вона сприйняла його за свого

Дубошинському.

чоловіка і тому безперешкодно віддалася. Лише через

Ще про один випадок

півгодини, коли Романишин раптово пішов, вона зрозуміла,

вимагання писала газета "Червоний шлях" у 1927 році.

що її обманули і побігла у відділок.

Протягом чотирьох місяців невідомі надсилали власникам

У вересні 1912 року в Єлисаветграді судили 25-річну

зінов'євських чайних і магазинів листи, в яких вимагали

Фросину Казакуцу за те, що вона мала трьох чоловіків.

покласти крупні суми rрошей у визначених ними місцях та в

Справу слухали при закритих дверях. Жінці присудили 3

указаний у листах час. У разі відмови - погрожували смертю.

роки 3 місяці і 3 дні ув’язнення. Отаким жартівником

Торговці Уманський і Бродський гроші в обумовлений час

виявився суддя.

віднесли вимагачам. А от інші потенційні жертви звернулися

І сьогодні, через сто років після описаних у

до міліції. Одному з анонімів наказали принести гроші у

єлисаветградській газеті «Голос Юга» амурно-кримінальних

туалет робочої поліклініки. Торговець виконав цю вказівку.

пригод, подібне ви можете прочитати на четвертій сторінці

За грішми прийшло двоє. Їх і затримала міліція, яка сиділа у

«21-го каналу».

засідці. Вимагачами виявилися 21-річний Борис Ігнатьєв і 25-

річний Михайло Величко. Обидва вони мали середню освіту,

60

25

ПОДІЛИЛИСЯ ЗНАЙДЕНИМ

Сьогодні шахраї використовують ті ж самі сценарїі, що

й їхні попередники сто років тому. Хіба що нинішні аферисти

осучаснюють свої трюки, зокрема і з підкиданням гаманця на

вулиці. Періодично на нього ловлять родичів хворих з

периферії, які лежать в лікарнях обласного центру, або ж

пенсіонерів біля банківських установ та банкоматів. Один

шахрай начебто губить на очах майбутньої жертви свій

гаманець. Тут же його піднімає напарник цього так би

мовити «розз’яви», бачить пенсіонерку і пропонує їй

поділитися знахідкою. У цей час підходить «розз’ява» і

вимагає віддати його гроші, при цьому змушує дозволити

Схожі історії періодично траплялися й пізніше. Так, 14

перевірити вміст гаманця жертви та її кишені, чи вона бува

травня

1924

року

зінов'євський

мануфактурист

туди не сховала його гроші. І під час цієї перевірки обкрадає

Дубошинський отримав по пошті міського листа. Адресант

пенсіонерку.

писав, що підпільна організація анархістів бідує, тож вона

У подібну халепу потрапив у березні 1910 року житель

змушена звернутися до заможних купців міста. Вони повинні

села Костянтинівка Федір Алексєєв. Він приїхав в

зібрати 1000 червінців. По 150 карбованців мали дати

Єлисаветград на базар. Коли спродався, вирішив зайти у

Дубошинський, Бичуцький, Медведовський, Абідон та

кілька крамниць, щоб купити гостинці – хустку для дружини

Циперкус. Решту Дубошинський повинен був зібрати з тих

та цукерок для дітей. Очевидно за Федором уже слідкували.

торговців, з яких вважатиме за потрібне. Далі автори листа

Як писала газета «Голос Юга», до нього «употребили

налякали Дубошинського, щоб не звертався у ДПУ. Якщо той

известный прием, состоящий в том, что один из аферистов,

з анархістів, якому випаде жереб і він піде за грішми, буде

идя впереди Алексеева, поднял будто бы кем-то оброненный

затриманий міліцією, то на купця чекатиме горе, і не лише на

конверт и скрылся, а другой подошел к Алексееву и стал его

нього, а й на усю його сім'ю, а також на його слуг. Анонім

обыскивать, подозревая, что тот присвоил находку. В

запевняв, що це всеукраїнська акція. І наводив приклад

результате обыска у Алексеева исчез кошелек с 25 рублями».

Полтави,

де

місцеві

купці

дали

анархістам

свої

А у грудні того року жертвою аферистів стала

пожертвування і усе обійшлося миром для них.

єлисаветградка Фаїна Колісниченко. Вона отримала у

Дубошинському пропонували зібрати усіх згаданих у

Державному банку 400 рублів. Вийшовши з банку, пішла

листі, зачитати їм текст, але листа не давати у руки.

додому на Олександрівську (нині Тарковського) вулицю.

Мануфактурист так і зробив. Та до єдиної думки не прийшли.

Йшла по Верхній Донській (Паученка) вулиці. Коли пройшла

Хтось усе-таки пішов до місцевого відділення ГПУ. Місцем

перехрестя з Пашутінською, побачила перед собою жінку,

для передачі грошей автор листа назвав трубу, якою витікає

яка підняла з землі гаманець. Ця жінка відразу ж

вода в Інгул з території депо трамвая. Надвечір 17 травня, як і

запропонувала Фаїні Абрамівні поділитися знайденим. Під

було указано вимагачами, гроші засунули у пакет і поклали

час їхньої розмови непомітно підійшов якийсь чоловік і

його на трубу за депо. Неподалік міліція влаштувала засідку.

24

61

заявив, що це він загубив гаманець, і став вимагати

собрания, а лиц, замеченных в этом, привлекать к

повернути йому гроші. Жінка, яка підняла гаманець,

ответственности. (22 августа 1912 г.).

тихенько відійшла в сторону. Тож Фаїні Абрамівні довелося

Требуется фотограф в Елисаветградское сыскное

діставати свій гаманець. Чоловік для чогось перерахував

отделение

на

постоянную

службу,

православного

гроші і сказав, що в гаманці немає його банкнот. Віддав

вероисповедания. Условия лично . (14 мая 1914 г.).

гаманець, вибачився і пішов. Пішла додому і Колісниченко.

А уже вдома, відкривши гаманець, побачила у ньому замість

ГРОШІ НА БОЧКУ АБО НА ТРУБУ

100-рубльових асигнацій акуратно нарізаний папір.

Письменник Ісаак Бабель у своїх одеських оповіданнях

змалював злочинні методи "роботи" короля одеських

грабіжників Бені Крика. "Мс'є Ейхбаум, покладіть, прошу

вас, завтра вранці під ворота на Софіївській вулиці, 17,

двадцять тисяч рублів. Якщо ви цього не зробите, так на вас

чекатиме таке, що це не чувано, і уся Одеса буде про вас

говорити". В іншому оповіданні "Як це робилося в Одесі"

Бабель наводить такого листа вимагача: "Шановний Рувіме

Осиповичу! Будьте настільки люб'язні покласти до суботи

під бочку з дощовою водою: У випадку відмови, як ви це собі

останнім часом стали дозволяти, на вас чекає велике

розчарування у вашому сімейному житті. З повагою

знайомий вам Бенціон Крик".

Слід сказати, що так "робилося" на початку минулого

Чатували біля Держбанку в Єлисаветграді шахраї на

століття не лише в Одесі. Подібним чином діяли вимагачі і у

наступну жертву і у липні 1914 року. Нею виявився селянин з

нашому місті. Так у номері за 26 липня 1906 року

селища Новоукраїнка Микита Арнацький. Він отримав у

єлисаветградська газета "Голос Юга" надрукувала наступну

банку гроші у сумі 562 рублі. І пішов пішки на залізничний

історію. Службовець міського банку Черненко отримав

вокзал, щоб відправитися потягом додому. На ступеньках від

анонімного листа. Йому пропонували покласти 2500 рублів

трамвайної будки до будівлі вокзалу перед ним чоловік

під камінь біля стіни тюрми. А у разі, якщо він не виконає цю

підняв з землі пачку якихось паперів і поклав їх у свою

вимогу, та ще й якщо піде з листом до поліції, то його

фуражку. Та оглянувшись і побачивши Арнацького,

обіцяли убити. Під листом стояв підпис: "Бойова дружина

почервонів і сказав Микиті: «Давайте відійдемо і

соціалістів-революціонерів". Оскільки про цей випадок

подивимося, що є у цих паперах, можливо гроші, то

написала газета, очевидно Черненко усе-таки звертався до

поділимося». Нічого не підозрюючи лихого, Арнацький

поліції за захистом. Проте чи затримала поліція вимагача, і

пішов за невідомим до огорожі заводу Ельворті. Там до них

хто ним був, газета не повідомляє.

підійшов ще один невідомий чоловік і заявив, що це він

загубив папери та гроші. І став вимагати, щоб Микита та

чоловік, який підняв з землі папери, дозволили обшукати їх.

62

23

время праздников, когда обыватели оставляют в большинстве

Невідомий, а за ним і Арнацький, дали такий дозвіл. У того,

случаев квартиры без присмотра. (16 апреля 1910 г.).

що підняв папери, невідомий нічого не знайшов, тож заявив

Полицмейстер П.Г.Кузнецов предписал приставам

Микиті, що гроші повинні бути у нього. Під час обшуку

обязать всех вдадельцев собак под угрозой привлечения к

невідомий забрав в Арнацького 562 рублі, а замість грошей

ответственности надевать собакам намордники (21 мая 1910

загорнув йому у хустку пачку газетного паперу і пішов.

г.).

Пропажу Микита виявив, лише коли підійшов до каси, щоб

Полицмейстер П.Г.Кузнецов издал следующий приказ

купити квиток на потяг до Новоукраїнки.

по полиции: ко мне поступают жалобы на грубое обращение

городовых

с

публикой

вообще

и

в

частности

с

ПОРТМОНЕ БАРОНА ШВАХГЕЙМА

задерживаемыми полицией лицами. Предписываю господам

Злодії облюбували залізницю з перших днів її

приставам внушить городовым, что грубое обращение с

функціонування. На вокзалах постійно багато людей, які

публикой роняет достоинство полицейского чина и не может

чекають на прибуття потяга. У натовпі можна непомітно

быть терпимо ни при каких обстоятельствах. С таких

засунути руку до чужої кишені. Та й під час подорожі у

городовых я буду взыскивать и увольнять от службы.

вагоні потяга пасажирам постійно треба бути напоготові, що

Городовой не должен забывать, что он призван служить

у них украдуть багаж, або ж перевірять вміст кишень. Серед

жителям и охранять личность каждого, и что задержанный

потерпілих не лише прості люди, а й відомі особи. Ось кілька

должен так же охраняться, как и остальные жители . (11

таких повідомлень, які надрукувала єлисаветградська газета

января 1911 г.).

«Голос Юга» на своїх сторінках.

И.

о.

полицмейстера

С.П.Романовский

издал

У грудні 1905 року у вагоні потяга №3, який слідував в

следующий приказ по полиции: «Мной замечено, что

Єлисаветград, на станції Знам’янка хтось став кричати

городовые, стоя на постах, позволяют себе усаживаться на

«Пожежа! Горимо!». Серед пасажирів піднялася паніка. Усі

тумбах или же облокачиваться на решетки, ограждающие на

кинулиcя до виходу. Та знайшлися cеред пасажирів й такі,

улицах деревья, или собирают возле себя знакомых и ведут с

хто зрозумів, що це трюк злодіїв, і стали заспокоювати

ними беседы. Предписываю господам приставам установить

інших, що немає ніякої пожежі. Згодом виявилося, під час

строгое наблюдение за правильным несением городовыми

паніки, яка й справді була викликана криками злодіїв, з

постовыми службы и о виновных в исполнении этого

кишень більше десятка пасажирів пропали гаманці, а також

докладывать мне». (20 июля 1911 г.).

зникли носильні речі у кількох пасажирів.

По распоряжению полицмейстера О.А.Веришко при

23 квітня 1904 року на залізничному вокзалі в

первой

полицейской

части

С.П.Романовский

вводит

Єлисаветграді обікрали вдову генерал-майора Савіцького. З

еженедельные

занятия

городовых,

применительно

к

її кишені витягнули гаманець. На щастя, рух злодія помітив

полицейской службе. (4 декабря 1911 г.).

один з пасажирів і підняв крик. Кишеньковий злодій Сруль

Городская управа обратилась к полицмейстеру с

Могилевський кинувся у двері з приміщення вокзалу і

просьбой предписать городовым, стоящим на посту на углу

налетів на жандарма, який саме заходив у вокзал.

Театрального переулка, не разрешать публике садиться на

А 7 вересня 1913 року на залізничній станції

перила устроенные по бокам аллеи против офицерского

Новоукраїнка обікрали селянина Андрія Ващенка. Він

22

63

збирався їхати до Єлисаветграда на завод Ельворті, щоб

У Єлисаветграді вчинялися ті ж злочини, що й сьогодні

купити сівалку. Мав при собі 1000 рублів. Очевидно про це

– роздягали перехожих на вулицях до трусів, перевіряли

дізналися відомі поліції кишенькові злодії Харитон Вовк та

кишені на базарах, убивали під час п’янок, гвалтували

Іван Драган. Один витягнув з кишені Ващенка гаманець і

малолітніх, обдурювали за нинішніми схемами... Ми не

передав його своєму товаришу, який виходив з приміщення

станемо на них зупинятися, а запропонуємо читачам деякі

вокзалу. Оскільки поліції спостерігала за злодіями, то на цій

повідомлення з життя поліції міста, які друкувала газета

крадіжці їх і узяли на «гарячому».

«Голос Юга».

У квітні 1914 року на залізничній станції у Знам’янці з

Полицмейстер

издал

приказ,

чтобы

пристава

петроградського потяга зійшов пасажир, щоб пересісти на

задерживали и привлекали к ответственности извозчиков,

інший потяг, до Єлисаветграда. Це був барон Єгор Єгорович

выезжающих на работу без номеров и по вечерам

Швахгейм. Побачивши на пероні добре зодягнутого чоловіка,

незажигающих фонарей у своих экипажей (21 января 1907 г.).

за ним пішли слідом двоє злодіїв. І коли барон заходив до

Опровержение.

Редакция

получила

от

приміщення вокзалу, один з них підштовхнув Швахгейма, а

г.Елисаветградского

полицмейстера

барона

Н.Э.

фон

інший витягнув з кишені пальто портмоне, у якому було 2500

Бринкена опровержение заметки, помещенной в №184 «ГЮ»

рублів. Барон цього не помітив, а виявив пропажу, лише

об избиении городовым Маконова, в которой сообщается, что

сівши до єлисаветградського потяга. Тож хто його обікрав,

произведенным дознанием факт избиения не подтвердился.

так і залишилося таємницею.

(21 августа 1907 г.).

Господин полицмейстер предложил всем приставам

строго следить за правильным поступлением сведений от

гостиниц, меблированных комнат и постоялых дворов о

приезжающих и уезжающих, кроме того, немедленно

проверить книги во всех постоялых дворах, гостиницах и

прочих заведениях. (21 октября 1907 г.).

Елисаветградская городская управа объявляет, что в

присутствии ее 4-го июня в 11 часов утра будет продаваться

на снос полицейская будка, состоящая во 2-й части на

Перспективной улице возле дома купца Лившица. (2 июля

1908 г.).

Полицмейстер

распорядился,

чтобы

городовые

На фотографії Барон Швахгейм, власник маєтку у селі

осматривали свои участки и обязали домовладельцев стереть

Воєводське, нині в Арбузинському районі Миколаївської

с заборов имеющиеся на многих из них нецензурные

області.

надписи. (3 апреля 1910 г.).

Полицмейстером П.Г.Кузнецовым приказом по полиции

предложено приставам усилить наружный надзор полиции на

64

21

З 1864 року до штату поліції міста входили

Лягаєш спати у вагоні потяга, ховай подалі гроші та

поліцмейстер 7-го класу, два пристави 9-го класу, 3

коштовності. Це правило знають усі пасажири. Знав його і

помічники пристава 10-го класу і секретар 10-го класу. На

житель Єлисаветграда Хаїм Донський. Під час відпочинку

штатне утримання поліції місто щорічно вносило в

він засунув ящик з догоцінностями вартістю понад 500

держказначейство по 5700 рублів. У 1874 році за

рублів під подушку, на якій спав. Та коли уранці потяг №11

клопотанням міської думи була введена посада третього

прибув у Єлисаветград і Донський прокинувся, ящичка під

помічника пристава. Він наглядав за базаром і платило йому

подушкою не було.

місто. До 1890 року у Єлисаветграді було 80 нижніх

Як повідомляла газета «Голос Юга», вранці 10 січня

поліцейських чинів, а потім штат збільшили на 30 чоловік.

1912 року на станцію Одеса-Головна прибув пасажирський

Наприкінці ХІХ століття поліція обходилася місту в 32 910

потяг №9. І пасажир 2-го каласу лісничий єлисаветградського

рублів щорічно.

лісництва П.Н.Меранвіль-де-Сент-Клер забив тривогу, що

його обікрали. До вагона, у якому приїхав лісничий, збіглася

уся залізнична поліція. Пасажир із призвіщем з незвичним

для нас словосполученням слів сказав, що у нього пропали

казенні гроші - 17 тисяч рублів. До потяга він сів на станції

Плетений Ташлик. Уночі, лягаючи спати, гроші поклав до

кишені жилета, який потім сховав під подушку. А коли

прокинувся, то у грошей у кишені уже не було. Під час

огляду одягу та речей лісничого поліція знайшла 234 рублі,

які, як сказав потерпілий, були його власними. Кому

належало це суто аристократичне прізвище Меранвіль-де-

Сент-Клер – залишилося таємницею.

ПОСТРІЛ З НЕОБЕРЕЖНОСТІ

Спершу поліцейські квартирували у дерев'яному

Якщо у першому акті на стіні висить рушницю, то в

будинку на розі вулиць Невської та Преображенської, який

останньому вона обовязково вистрілить. Ігнорування цією

згодом згорів. У XІX столітті поліцію перевели до кам'яного

аксіомою від Антона Чехова призводить до трагічних

будинку по Великій Перспективній вулиці. Наприкінці ХХ

наслідків. Необережне поводження з вонгепальною зброєю

століття міське поліцейське управління було в будівлі міської

закінчується тим, що хтось натискає на гачок і рушниця

думи, 1-ша поліцейська частина квартирувала у будинку

стріляє.

Дембовського по Пашутінській вулиці, друга – у будинку

Що цікаво, цього правила часто не дотримуються й ті

Когона на Банній площі, третя - по Великій Пермській

люди, які добре знають і уміють поводитися зі зброєю. І тоді

вулиці. Пошукове віддлення, яке очолював Павло Іванович

стається те, що сталося у листопаді 1908 року в Олександрії.

Кололій, знаходилося у будинку Ходоровського по вулиці

До міського банку зайшов городовий, будка якого була поряд

Пашутінській. Повітова поліція була у будинку Ледерера на

з банком. Говорить, вирішив почистити свою табельну

розі Пашутінської та Олексіївської вулиць.

20

65

зброю. У кімнаті, до якої він зайшов, уже був один

службу и провозгласил «ура» Государю императору».

поліцейський. Сторож банку у цей час мив підлогу.

(«Голос Юга», 6 жовтня 1916 року).

Городовий забувся, що пістолет заряджений, і нажав на

Своє професійне свято правоохоронці Російської імперії

собачку. Куля ковзнула по волоссі на голові сторожа і

відзначали всього тричі. У березні 1917 року царська поліція

влучила у руку іншому городовому...

була ліквідована і День поліції канув у Лету. Згадали про

Як повідомляла газета «Елисаветградский вестник» у

нього в Україні через 7 років, коли постановою колегії НКВС

грудні 1881 року 15-річний підліток Іван Робольченко з села

УРСР від 14 жовтня 1924 року було прийнято рішення

Нижня

Сизонівка

Обознівської

волості

застрелив

з

святкувати День міліції 5 лютого на ознаменування

необережності з батьківської рушниці 10-річного сусіда ... А

прийняття Радою Народних Комісарів УРСР декрету „Про

12 квітня 1904 року схожа трагедія сталася за кузнями в

організацію міліції” (5.02.1919 р.). Таким чином, радянські

Єлисаветграді. 18-річна Авксентія Єрмолаєва гралася з

міліціонери одними з перших мали своє професійне свято.

револьвером брата і з необережності вистрілила. Куля

влучила у голову 14-річному Івану Бороніну… 11

НА ПЕТРІВСЬКІЙ СТОЯВ БУДОЧНИК ПАРХОМЧУК

жовтня1909 року у селі Протопопівка два юнаки Клочков та

Як писав О.Пашутін, поліція в Єлисаветграді створена у

Шкуратов оглядали револьвер останнього. Клочков твердив,

1784 році. На її утримання з міської казни виділяли 580

що

револьвер

рублів.

Нижчих

поліцейських

чинів,

яких

називали

несправний

і

не

«будочниками»,

утримували

за

рахунок

податку

з

вистрілить.

«А

ну,

домовласників. У місті було 11 поліцейських будок, на кожну

дивись!»

-

сказав

з яких наймали по два будочники. До їхніх функцій входили

Шкуратов і нажав на

охорона порядку на вулицях, нагляд за міським ринком та

курок.

Куля

влучила

збір податків. Першим городничим був колезький асесор Іван

Клочкову

у

груди.

Прокопович Стогов. З 1829 року замість городових поліцією

Поранення

було

керували поліцмейстери, що було пов'язано із передачею

смертельним… Увечері

Єлисаветграда до управління військових поселень.

3 жовтня 1911 року на

Штат міської поліції був Височайше затверджений 14

Биковому 16-річний Іван

червня 1841 року: поліцмейстер, два приватних пристава,

Ільченко з необережності вистрілив з батьківської рушниці і

чотири квартальних наглядачі, писар, його помічник та вісім

поранив служницю, яка померла до приходу лікаря.

канцелярських службовців. Щорічно міський бюджет виділяв

А про наступну трагедію довго говорив увесь

на

утримання

поліції

3767

рублів

14

копійок.

Єлисаветград. У вересні 1912 року учень 3-го класу гімназії

Підпорядковувалася вона міському голові і Херсонському

Крижановського Суботіч купив собі револьвер «Монте-

губернському поліцейському управлінню. З першого дня

Крісто» і кілька днів вправлявся у стрільбі. У суботу Суботіч

існування поліція міста користувалася "Уставом благочиния

став демонструвати револьвер друзям, запевняючи, що це

или полицейским" від 1782 року. А у 1842 році був виданий

безпечно. Підняв револьвер на рівні голові і спустив курок.

"Устав предупреждения и пресечения преступлений".

Пролунав постріл і 14-річний гімназист упав замертво.

66

19

Ікони святого Олексія, паради з участю чинів поліції, а також

Батькам хлопчика адміністрація гімназії послала телеграму в

загальні збори особового складу поліції, на яких були

Олександрійський повіт...

присутні представники місцевої влади, правоохоронних і

судових органів, військового командування. Загальні збори

ТРЮК «ПІДСЛУХАНА РОЗМОВА»

проходили у приміщеннях поліцейських управлінь і

Улітку 1909 року майже усі магазини, крамнички,

дільниць.

аптеки, ресторани та склади Єлисаветграда обійшов молодий

Не менш урочисто відзначали правоохоронці своє свято

чоловік, який розповідав скрізь одну й ту ж історію. Начебто

і на периферії. Ось що писала про святкування у

він випадково підслухав у пивній «Гамбрінус» по вулиці

Єлисаветграді дня поліції місцева преса:

Верхній Донській (нині Паученка) розмову, і за те, що

„Полицейский праздник. Вчера городская и уездная

передасть її зміст, просив винагороду.

полиция праздновали годовой полицейский праздник. Чины

В обідню пору до рибного магазину С.Кричевського по

городской полиции во главе с исполняющим обязанности

вулиці Великій Перспективній зайшов юнак і сказав

полицеймейстера С.П.Романовским собрались к часу дня в

продавцю, що у нього є конфіденційна інформація для

помещении городской полиции, где отцом П.Колосовым с

власника магазину. Через кілька хвилин з підсобного

соборным причтом был отслужен молебень, после которого

приміщенння

вийшов

Семен

Кричевський.

Юнак

отец П.Колосов произнес речь, посвященную деятельности

напівшетопом сказав йому, що сьогодні уночі злодії

полиции, которая, по мнению отца Колосова, стоит всегда на

збираються обікрасти його магазин. Це повідомлення

страже интересов патриотизма. Чины уездной полиции во

насторожило Семена Абрамовича і він поцікавився, звідки

главе с исправником А.П.Пащенко собрались в казарме

про це відомо юнаку.

стражников, где также был отслужен молебен. По случаю

праздничества в город съехались много становых приставов

уезда”. („Голос Юга”, 6 жовтня 1915 року).

„Годовой праздник полиции. Вчера в уездной полиции

по случаю годового праздника полиции отслужено было

молебствие, по окончании которого отец Павел Колосов,

отметив самоотверженную деятельность чинов полиции в

столь тяжелое военное время, пожелал им дальнейшего

процветания

на

пользу

Отечества.

На

молебствии

присутствовали

исправники,

помощники

исправников,

жандармский подполковник Аплечеев, ротмистр Афросимов.

- Я сидів у пивній «Гамбрінус», і чув розмову за

Городской

голова,

председатель

земской

управы,

сусіднім столом. Троє чоловіків обговорювали план крадіжки

председатель окружного суду, прокурор и другие прислали

з вашого магазину. Ось я і вирішив сказати вам. Думаю, ви ж

поздравления. В заключение исправник А.И.Пащенко

дасте мені за це попередження на чай.

выразил своим сотрудникам благодарность за полезную

Семен Абрамович дістав з кишені кілька монет і віддав

їх юнаку. Той подякував і пішов у двері. А Кричевський

18

67

зібрав своїх працівників і дав вказівку двом чергувати уночі у

ЯК СВЯТКУВАЛИ ДЕНЬ ПОЛІЦІЇ У ЄЛИСАВЕТГРАДІ

приміщенні.

Мало хто з сучасних працівників міліції знає, що у

Через 50 метрів від магазину Кричевського юнак

царській Росії правоохоронці теж мали своє професійне свято

зайшов до магазину Фіша і розповів Йосипу Самуїловичу

– День поліції. Вперше його почали святкувати 5 жовтня

про начебто підслухану розмову у пивній «Гамбрінус», і

1914 року.

вона стосувалася магазина Фіша.

Цікавий історичний факт:

Того

дня

юнак

побував

у

бакалійній

лавці

рішення про встановлення Дня

Ю.Яновського та лавці Й.Зільгенара на старому базарі, у

поліції

було

прийнято

тютюновій лавці братів Красовських, у рибному магазині

імператором Миколою ІІ 7 (за

Фіалкових, у магазині В.Вільховського по вулиці Садовій...

новим стилем 20) грудня 1913

Одні власники магазинів, як Семен Кричевський, виявилися

року!

В

указі

самодержця,

скупими, оцінили дружнє застереження юнака у кілька

зокрема,

вказувалося:

„...

монет, а дехто був більш щедрішим. Тож завершивши свій

Встановити загальне для поліції

обхід, Іван Калюжний, а так звали юнака, назбирав майже 10

імперії річне свято 5 жовтня в

рублів «чайових».

ім’я

святителя

Олексія,

Кожен з попереджених Калюжним про крадіжку

митрополита

московського”.

виставив на ніч охорону. Та ніхто її тієї ночі не потурбував.

Зазначимо, що 5 жовтня – день

Як, врешті, і усіх тих, кого у наступні дні попереджав наш

„тезоімеництва”, тобто іменин

фігурант. Щоправда, були й випадкові крадіжки. Як,

спадкоємця

російського

приміром, з магазину Вільховського, де злодії просвердлили

престолу

цісаревича

Олексія

в деревяному дверному полотні навколо замка 18 отворів, але

Миколайовича,

покровителем

так і не спромоглися з ним впоратися...

якого вважався святий Олексій.

Саме

день

іменин

сина

НАПОЛЕГЛИВИЙ ЗЛОДІЙ

імператора і став професійним

Місце роботи кишенькових злодіїв там, де велике

святом російських поліцейських.

скупчення людей, і де у жертв можуть бути гроші. Так було

Перше святкування Дня

сто років тому, так є і сьогодні.

поліції 5 жовтня 1914 року

Щономера у колонці міських новин єлисаветградська

проходило

в

складних

газета «Голос Юга» друкувала повідомлення про кишенькові

соціально-політичних

умовах:

крадіжки. Одне з них мало заголовок «Наполегливий злодій».

почалася Перша світова війна.

6 квітня 1914 року якийсь П.Коломієць прийшов до

Підготовка до свята тривала

Успенського Собору. Під час прикладання до плащаниці він

кілька місяців, збирали гроші у підрозділах поліції на

відчув у своїй кишені чужу руку. Однією рукою Коломієць

придбання ікони святого Олексія.

схопив руку злодія, а другою відштовхнув його від себе у

У день свята в столиці, а також у всіх губернських і

груди. Злодій відразу вибіг із Собору.

повітових містах відбулися загальні молебні з водосвяченням

68

17

жовтого кольору, які були запечатані сургучем. Також

Через деякий час П.Коломієць вийшов на вулицю і

вилучили наклейки, виготовлені у друкарні, з таким текстом:

направився до чайного магазину Гунькіної по Великій

“Мария Александровна Полякова. В Елисаветграде. «Свет» -

Перспективній вулиці. З-за дерева вийшов наш злодій і пішов

«Welt». Бойтесь подделок. Перед употреблением взболтать».

слідом за Коломійцем. І при вході до магазину знову засунув

Був у Полякової архів з 30 тисячами листів-замовлень. Дві

руку до кишені жертви, витягнув гаманець і став утікати.

пачки надрукованих подяк, у кожній з яких по 5000 листівок,

Коломієць кинувся наздоганяти злодія. Один зі свідків

чекали на відправлення. В алфавітному порядку прізвищ

пригоди зробив підніжку і злодій зарив носом по землі.

замовників розкладені у ящику їх листи. Вела Полякова і

Оскільки це було у центрі міста, відразу з’явився городовий.

книгу відісланого товару, у якій було заповнено 43 сторінки.

Коломієць забрав свій гаманець, а городовий повів злодія до

Кілька флаконів “Світла” поліція відіслала до Херсона,

відділку. Як виявилося, це був Данило Дикий, раніше

де лікарі виявили у рідині сірчано-кислі солі міді та цинку.

судимий за крадіжки та позбавлений прав.

На суді Марія Олександрівна сказала, що це була не її

Часто злодії навідувалися до театру Кузьмицького та до

ідея, а дядька Федора Бірюкова, і вона займалася цією

Громадського зібрання. Але не для того, щоб подивитися

справою виключно за його вказівкою. Це він усе придумав,

виставу, чи концерт, а щоб перевірити кишені інших

писав листи-подяки і керував її діями. Звісно, що Федір

глядачів. І починали вони це робити уже біля каси. У червні

Бірюков заперечив слова племінниці, і сказав, що він вперше

1909 року з кишені Крипковатого витягнули годинника, а у

чує, що вона займалася розсилкою флаконів, і що до цього

Лозинського та Басистого украли гаманці з грішми. А у

він ніякого відношення немає. Чоловік Полякової Василь

Громадському зібранні під час лекції Петрова з кишені

також сказав, що він не знав, чим займалася дружина, і він їй

присяжного повіреного Г.Берінштейна пропали 125 рублів, у

не допомагав.

П.Снісаревського – 100 рублів, у Г.Золотаревського – 19

Покаранням за це шахрайство для Марії Полякової став

рублів. Там же поліція затримала кишенькового злодія

штраф у 100 карбованців та два місяці ув’язнення, які їй

М.Хвощинного, який з кишені відвідувача витягнув дві

призначив суд.

обручки та два паспорти. 1 лютого 1913 року у Громадському

Кореспондент «Голоса Юга», який писав у газеті про

зібранні був концерт Плевицької. Серед тих, хто його слухав,

судовий процес над Поляковою, зазначив в інформації, що

була і Р.Слуцька. І вона так захопилася, що не побачила як з-

таке могло статися лише через «дурість, неосвіченість людей

під ніг біля крісла украли її ридикюль, у якому були гроші у

і бажання позбутися хвороб».

сумі 237 рублів.

Слід сказати, що й сьогодні, через сто років, це бажання

Полюбляли єлисаветградські злодії і похорони євреїв.

не змінилося. Тому й сьогодні процвітають шахраї від

Провести їх в останню дорогу приходило багато заможніх

медицини.

людей. Так під час похоронів Ц.Камінського у 1908 році

обікрали більше десятка учасників похоронної процесії. Усе

розпочалося з Великої Синагоги, де з кишені С.Бершадського

витягнули гаманець з 76 рублями. У М.Подольського на

кладовищі украли 130 рублів, а у Ф.Рейсер - 115 рублів.

Поліція затримала тоді відразу чотирьох злодіїв.

16

69

А у М.Єфімова кишеньковий годинник пропав у будинку

хвороби, які вони мали, після промивання єлисаветрадською

розпусти Куніної по вулиці Береславській (нині Єгорова). У

рідиною зникли.

грудні 1905 року Х.Шехтер продавав газету «Голос Юга» по

І так тривало два

вулиці Дворцовій, уторгував більше 25 рублів, і їх хтось

роки. За цей час ніхто із

украв.

клієнтів Полякової не

Відкривали кишенькові злодії і двері банківських

зцілився, а от більшість

установ. Так опівдні касир заводу Ельворті А.Тарановській

навпаки

стала

гірше

здавав гроші у державному банку і недорахувався двох

бачити. Серед них -

кредитних білетів по 500 рублів. Там же обікрали

священик

Ходакевич.

Нагребецького - злодій витягнув з його кишені 1500 рублів,

Він вичитав у газеті

зловмисника затримали, та підбігла якась жінка, затіяла

“Нива” оголошення про

сварку і злодію вдалося утекти.

чудодійну силу “Світла”

і замовив флакон ліків.

Збирався

позбутися

трахоми.

Але

після

кількох промивань очей

рідиною на одне око

взагалі перестав бачити.

Можливо, святий отець

і не звертався б до поліції, якби не вичитав у брошурі, яку

йому прислала цілителька, свій лист-подяку їй. Начебто він

після промивання очей «Світлом» став бачити як молодий.

Ця брехня вивела з рівноваги священика і він пішов зі

скаргою на Полякову до поліції.

Жертвою єлисаветградської цілительки став і полковник

Ціклауров з туркменського міста Ашхабад. Військовий хотів

краще бачити, а катаракта на очах заважала кар’єрі. Проте

виписаний з Єлисаветграда флакон «Світла» лише погіршив

Вдалося уникнути відповідальності злодію і в наступній

його зір. А от чиновник Семенов з молдавського міста

історії. У серпні 1905 року через базарну площу в

Кишинів вислав до Єлисаветграда 3 карбованці, та ліки так і

Єлисаветграді їхав І.Бочій. І його підвода колесом зачепила

не отримав. І теж пішов зі скаргою на Полякову до поліції.

іншу підводу. Коли стали роз’єднувати вози, один з

Коли до Єлисаветграда посипалися листи-скарги на

добровільних помічників засунув руку до кишені Бочія і

цілительку, поліція змушена була припинити її бурхливу

витягнув гаманець з грішми. Це хтось побачив і гукнув

діяльність. У грудні 1910 року на її квартирі провели обшук.

городового. Злодія затримали.

Та при обшуку гаманця у

Знайшли 15 пляшок з каламутною пінливою рідиною

70

15

Подібні

нього не знайшли. Мабуть устиг передати його товаришу.

шахрайства старі як

Затриманий назвався С.Цесентським.

світ. Це підтверджує

Зрідка поліція ловила злодіїв «на гарячому». У

історія з 20-річною

листопаді 1908 року поліція затримала Х.Уманського, який у

єлисаветградкою

вагоні трамваю украв золотий годинник в австрійсько-

Марією Поляковою.

підданого Ю.Ціпера. А 27 жовтня 1904 року біля винної

У березні 1912 року

лавки по Петрівській вулиці затримали жителя села

вона сиділа на лаві

Черняхівка М.Шапірштейна, який украв у селянина І.Коваля

підсудних.

гаманець з 2 рублями 30 копійками. У січні 1907 року на

Незважаючи на юний

базарі затримали 12-річного І.Петрова та 17-річного

вік,

жінка

зуміла

Л.Дракмана, які украли з кишені селянина гроші.

провернути аферу з ліками від хвороб очей. У 1909 році вона

відіслала у газети “Нива”, “Копійка” та ряд інших столичних

НЕЙТРАЛІЗОВУВАЛИ ЖЕРТВУ ЦИГАРКОЮ ІЗ

та провінційних видань рекламне оголошення. Повідомляла,

ПСИХОТРОПНОЮ РЕЧОВИНОЮ

що їй вдалося винайти чудодійний засіб, який Марія

На початку 1914 року у кількох населених пунктах

Олександрівна назвала “Світло”. Пропонувала хворим

Херсонської губернії були скоєні злочини за схожим

флакон рідини за 3 карбованці.

сценарієм. Поліція дійшла висновку, що це справа рук однієї

І

ця

реклама

стала

двигуном

шахрайства.

У

і тієї ж «шайки усыпителей». Обравши жертву, вони

Єлисаветград на адресу Марії Полякової посипалися листи-

знайомилися з нею поближче, входили у довіру, вияснили

замовлення з усієї Російської імперії. І нічого тут дивного

чим у чоловіка можна поживитися. А потім обравши

немає. Адже винахідниця обіцяла зробити сліпих зрячими,

слушний момент, пригощали її цигаркою. Очевидно у ній

вилікувати трахоми, катаракти, золотуху, зняти з очей

була якась сильнодіюча психотропна речовина. Бо жертва

більмо, позбутися близорукості і навпаки - далекозорості. Ті,

робила кілька затяжок і втрачала свідомість. До тями

хто зовсім нічого не бачив, або бачив цей світ як у тумані,

проходила не раніше, ніж через годину. І виявляла, що у її

вирішили

терміново

придбати

чудодійний

засіб

з

кишенях пусто. А якщо це відбувалося у помешканні

Єлисаветграда.

потерпілого,

то

«шайка

усыпителей»

виносила

усе

Замовлення надсилали як прості люди, так і купці,

найцінніше.

священики, полковники. Жертвою шахрайки Полякової стали

Жертвою цією банди став і багатий селянин з міста

навіть такі світила тогочасної медицини як професори

Ананьїв (нині Одеської області) С.Дромашко. Бандити

Гіршман (на фото) та Мандельштам. І майже усі, хто надіслав

звідкілясь

дізналися,

що

у

нього

завелися

гроші.

до Єлисаветграда замовлення, оперативно отримували

Познайомилися і запропонували вигідну справу – купити у

відповідь від Полякової. Разом з флаконом свого чудодійного

них фальшиві рублі у відношенні 1:10. Оскільки у гаманці

засобу Марія Олександрівна надсилала хворим у посилці

Дромашка було 1100 рублів, то обіцяли за них дати йому 11

брошуру. Вона була наповнена листами-подяками від

тисяч рублів 100-рубльовими асигнаціями. Для обміну

громадян, яким “Світло” дозволило зробити світ світлим, а

запросили до готелю (на знімку). А там під час розмови один

14

71

із фальшивомонетників відкрив портсигар, дістав цигарку

Але за браком доказів його виправдали тоді. Змінив він також

для себе і запронував покурити Дромашку. Той підкурив,

і свої свідчення про походження грошей - заявив, що

затягнувся двічі і у свідомість затягнуло туманом, а ноги

знайшов їх на городі Товстюкова у Петроострові. Очевидно,

підкосилися.

йому вже доводилося брати участь в бойових діях, тому що

на тілі були кульові і ножові поранення, які вже

зарубцювалися.

Але герой таємничої історії зі скринями, в яких

виявилося 90 тисяч рублів, не був етапований до Самарканду.

Знявши з себе сорочку і обмотавши її навколо шиї, він

поступово стягнув петлю і таким чином задушив себе

власними руками. Самогубство сталося уночі, а труп виявили

при уранішній перевірці тюремних камер.

У номері за 11 квітня 1913 року єлисаветградська газета

«Голос Юга» повідомляла: «Награды от эмира Бухарского.

Исправнику П.И.Борисову эмир Бухарський пожаловал орден

Золотой звезды 3-й степени, бывшему уряднику села

Петроостров Г.Лупулову - золотую медаль, и чинам

городской полиции - начальниу сыскного отделения

господину Кололию и надзирателю господину Фомину -

золотые медали. Награды эти находятся в святи с

Коли Дромашко прокинувся, за вікном було темно. У

нахождением бухарських денег, обнаруженных у грабителя

голові гуділо. У кімнаті окрім нього нікого більше не було.

Стрельникова, задержаного в городе Елисаветграде».

Не було у кишенях і грошей.

Дромашко пішов до поліції. Там вислухали його, і

ЧУДО-ЛІКИ ПОЛЯКОВОЇ

сказали, що будуть шукати грабіжників. Дромашко сказав

Шахраї намагаються нажитися на бажанні громадян

поліцейським, що під час розмови один із шахраїв говорив

позбутися хвороб. Вони рекламують свої лікарські засоби та

іншому щось про Єлисаветград, тож він припустив, що його

прилади як панацею від усіх захворювань. Наше видання

кривдники могли бути з цього повітового міста. Та оскільки

неодноразово писало про подібні афери, які закінчувалися

поліцейські пропустили повз вуха цю цінну інформацію,

тим, що громадяни, придбавши за кругленьку суму

Дромашко сам вирішів її перевірити і поїхав потягом до

пропоновані шахраями ліки, здоровішими не ставали, а

Єлисаветграда.

деколи навпаки, їх стан здоров’я різко погіршився. А шахраї,

Знайшов у нашому місті пошукове поліцейське

продавши свої «чудо-ліки», збагачувалися на чужому горі.

відлілення і розповів про свою пригоду в Ананьїві.

Поліцейські показали йому свій альбом з фотографіями

місцевих злочинців. Дромашко у трьох знімках упізнав своїх

72

13

злочину була виявлена, коли він, людина небагата,

кривдників. Це були жителі Єлисаветграда М.Леновецький,

приїхавши у Петроострів відразу ж уклав угоду із

Д.Бродський

та

Я.Шевчишин.

Поліція

затримала

їх

землевласником Невегловським на купувлю його маєтку

наступного дня і відправила за місцем скоєного злочну у

вартістю 59 тисяч рублів, і вніс завдаток в сумі 15 тисяч

місто Ананьїв.

рублів. Разом з Товстюковим у Петроострові були

арештовані й Іван Лемдянов з дружиною. Поліція

ЗАБУДЬКУВАТИЙ ЗЛОДІЙ

встановила, що під час пограбування пошти в Ташкенті

Досить часто злодії самі себе виказують, залишивши на

Стрельников служив машиністом на залізниці, Товстюков -

місці злочину свої документи чи якісь інші речі, за якими їх

помічником машиніста, а Лемдянов - стрілочником.

легко вираховують працівники карного розшуку.

Так минулого тижня подібна історія сталася в

Олександрії. Жінка прийшла з дитиною на шкільний

спортмайданчик. Свою сумку повісила на турнік і відійшла

на кілька метрів до дитини, яка гралася у ямі з піском для

стрибків у довжину. Раптом почула позаду шум. То

невідомий юнак, який до цього куняв неподалік на колоді,

схопив її сумку і став утікати. Хтось викликав поліцію. І тут

виявилося, що грабіжник забувся на колоді свою спортивну

куртку. А в її кишені лежав мобільний телефон.

Подзвонивши за номером у блокноті проти слова «мама»,

поліцейські дізналися кому належав цей телефон, і де він

проживає. Тож коли юнак повернувся додому, на нього уже

чекали...

На допитах Стрельников тримав себе спокійно і на всі

запитання прокурора відповідав, що нічого не знає, або

розповідав усіляку нісенітницю. Про його затримання дали

телеграму у Середню Азію. І звідти прийшло повідомлення,

щоб

єлисавегтрадці

відправили

Стрельникова

у

розпорядження

судового

слідчого

Самаркандського

окружного суду Френкеля. У неділю 14 жовтня його повинні

були етапним порядком відправити до Самаркандської

обласної

в'язниці.

Гроші,

відібрані

у

Стрельникова,

поліціймейстер відіслав на зберігання в казначейство.

При затриманні на першому допиті Стрельников заявив,

що він не був судимий. Потім зізнався, що вже сидів у

в'язниці у справі про озброєний напад на залізничну станцію.

12

73

Траплялися подібні історії і у дореволюційні часи. Так у

У контору транспортного товариства Стрельников

грудні 1907 року Б.Рєзніков повертався додому на Верхню

добрався до десятої години. І з порогу почав наполягати на

Биківську вулицю. Коли карета зупинилася і Б.Рєзніков став

негайному транспортуванні свого товару. В цей час в контору

розраховуватися за проїзд з кучером, на нього напали троє,

прибув наглядач розшукового відділення, що вже стежив за

відібрали гаманець і утекли. У руках Рєзнікова залишився

підозрілим суб'єктом. Розпитавши Стрельникова про мету

ремінь одного з грабіжників. З тильної сторони на ньому

його приїзду в Єлисаветград, він ввічливо попросив пройти з

було написано прізвище власника. Так поліція знайшла

ним в розшукове відділення. Туди ж відвезли і ящики.

одного з грабіжників, а згодом затримали і двох його

У розшуковому відділенні скрині відкрили. В одній

напарників.

була солома, а в іншій - солом'яні кульки для пляшок з

Через тиждень після цього пограбування обікрали

вином. Засунувши руку в солому, наглядач намацав в ній

рибний магазин братів Фіалкових в Єлисаветграді. Злодії

папір і витягнув назовні пакет з грішми. У пакеті було 89 390

виламали два замки у вхідних дверях. Вранці власники

рублів. Тоді перевірили кишені Стрельникова, і витягнули з

магазину знайшли на підлозі чийсь піджак. Припустили, що

сюртука револьвер.

його забув злодій. У кишені піджака лежав паспорт на ім’я

Переконавшись, що перед ними злочинець, поліцейські

А.Кулікова.

допитали чоловіка. На запитання він відповідав невиразно.

Уранці 7 листопада 1912 року, коли відкрився винно-

Природу грошей пояснив тим, що їх йому в потягу дав

горілчаний гастрономічний магазин Гюнтера по вулиці

невідомий чоловік у формі залізничника.

Дворцовій, продавці побачили на підлозі посеред торгової

За відомостями поліції повіту, Стрельников був в

зали три порожні пляшки від коньяку та порожню пляшку від

Єлисаветграді півтора місяці тому. Зупинявся в готелі

рябінової горілки. А за прилавком хропіли безпробудним

«Біржа» (от чому він поїхав з вокзалу в цей готель!). Був він

сном два чоловіки. Також були зламані дверцята металевого

також і в селі Петроострів Єлисаветградського повіту (зараз

сейфа, з якого пропали 50 гривень. Гроші знайшли у кишені

це село в Новомиргородському районі). І його там

одного із злодіїв. Коли прибули поліцейські, то впізнали у

заарештовували, але за відсутністю доказів відпустили на

них Марка Сидоренка та Івана Фурсова.

свободу. Стрельникова підозрювали в тому, що він був

співучасником пограбування поштового потягу в Самарканді.

ВІТЧИМ СПАВ З ТРЬОМА ПАДЧЕРКАМИ

Наступного

дня,

3

жовтня,

бажаючи

провести

Коли читаєш у поліцейських зведеннях повідомлення

розслідування, розшукова поліція відправилася в село

про згвалтування неповнолітніх, наругу над жінками

Петроострів, де проживала дружина Стрельникова. Поїхали

похилого віку та інцест, ловиш себе на думці – от часи, от

туди начальник розшукового відділення Кололій і наглядач

мораль! Та, виявляється, подібні повідомлення майже

Фомін. Прибувши до будинку Товстюків, де мешкала

щотижня друкувала й єлисаветградська преса.

дружина Стрельникова, поліцейські провели обшук. Знайшли

Так у травні 1908 року 25-річний Терентій Руденко,

гроші - 36 рублів, і багато золотих речей - годинники,

житель села Нечаївка, проник уночі до хати, у якій спали

ланцюжки

і

браслети.

Стрельникову

і

Товстюкову

поденні робітниці економії Жуковського, і згвалтував 18-

заарештували. Чоловік останньої уже сидів за підозрою в

річну жительку села Плетений Ташлик Марію Коломійцеву.

пограбуванні пошти в Ташкенті. Його причетність до

74

11

У червні того ж року жителька села Лелеківка Фрося

Гайворонська поверталася додому з міста. І за казенним

винним складом її наздогнали четверо чоловіків, затягнули у

яр і знущалися, аж поки вона не втратила свідомість. А у

грудні 33-річний житель села Камишувате Компаніївської

волості Іван Ведученко вибив уночі скло у вікні будинку 66-

річної Секлети Склярової у маєтку Бракер і згвалтував її.

У березні 1909 року 42-

річний житель містечка Глодоси

Андрій Пащенко побачив на

вулиці

10-річну

дівчинку

і

запропонував їй піти з ним

погуляти. Дівчинка відмовилася.

Тоді Пащенко потягнув її у кущі,

О восьмій ранку Стрельников вийшов з «Біржі» і більше

щоб там позбиткуватися. Та

туди не повертався. Оскільки його речі залишилися у

дівчинці вдалося вислизнути з

«Північному готелі», він зайшов туди і відіслав швейцара в

його рук і утекти додому, де вона

контору російського транспортного товариства. Швейцар

усе розповіла батькам, а ті

передав прохання пана: негайно відправити два ящики з

звернулися до поліції.

товаром із шкіри - один до Ташкента, а інший у Симбірськ.

Увечері 20 березня 1910

Причому Стрельников наказав швейцарові застрахувати

року біля цегельного заводу в

товар на 100 рублів. Службовець контори відповів, що

Єлисаветграді проходила бабуся.

сьогодні він зробити цього не зможе, і попросив прийти

З

території

заводу

вийшов

наступного дня.

робітник Харитон Каретін, затиснув рота жінці рукою і

Стрельников образився, і вранці наступного дня пішов

намагався здерти спідницю. Цьому завадили дві перехожі,

не у контору транспортного товариства, а на квартиру його

газета назвала їхні прізвища, - Медяникова та Єременко,

начальника. І став наполегливо вимагати негайної відправки

побачивши яких Каретін покинув жертву на землі і утік. 5

ящиків на Волгу і у Середню Азію.

травня того ж року у селі Лелеківка 22-річний Каленик

Начальник спробував було пояснити гостю, що контора

Шулешко позбиткувався над 33-річною душевнохворою

відкривається о дев'ятій, а зараз лише восьма, та що на

односельчанкою Євдокією Григорьєвою. Це помітили діти і

приватній

квартирі

такі

питання

не

вирішуються.

стали кричати. Та Каленик не звертав на них уваги. 21 червня

Стрельников на це відповів грубістю. Тоді господар покликав

двоє юнаків Іванов та Пещерський згвалтували на березі

службовця і велів йому вивести гостя з квартири, що і було

Інгулу 42-річну знайому Крисіну. 1 серпня четверо

зроблено.

робітників економії Шевякова зустріли в полі 14-річну

дівчинку і по черзі позбиткувалися над нею. Нещасну у

10

75

безпам’ятному стані відвезли у земську лікарню в

ТАЄМНИЦЯ ДВОХ СКРИНЬ

Єлисаветград,

де

вона

повісилася.

Наступного

дня

Ця історія про те, як поліція Єлисаветграда розкрила

згвалтували 14-річну дівчинку з економії Кривоносова у селі

пограбування поштового потягу в Середній Азії, затримала

Олексіївка. Поліція затримала 32-річного робітника економії.

його учасників і вилучила у них більшу частину викрадених

А 5 серпня у селі Петроострів 11-річний С.Магар, граючись з

грошей. Злочинці спробували сховатися від правосуддя на

8-річною А.Милащенко, затягнув її у кущі і скоїв акт

Україні, купити землю і зайнятися сільським господарством.

насилля над нею.

Та їх погубили поспішність, самовпевненість і нахабство.

4 січня 1911 року до поліції в Єлисаветграді прийшла

Але в першу чергу – професіоналізм розшукової поліції

42-річна Катерина Семененко. Напередодні опівдні до неї

Єлисаветграда.

зайшов п’яний 21-річний племінник С.Іванов, скористався

1 жовтня 1912 року у Єлисаветград приїхав молодий

тим, що нікого не було удома, і згвалтував тітку. А у березні

пан, що відразу звернув на себе увагу місцевої поліції своєю

до поліції зверталися дві сестри Ш. з вулиці Солдатської. За

гульнею та безчинствами. Узявши візника, він з вокзалу

їх словами, вітчим прижив з їхньою старшою сестрою

відправився в готель «Біржа». Але там не було вільних місць

дитину, а останнім часом став і з ними спати. Коли вони

і гостю довелося їхати в «Північний готель». Знявши номер,

відмовилися, вигнав їх з дому. 1 травня у поліції побувала 17-

він знову узяв візника і поїхав в ресторан Козлова

річна М.Прохорова, яку згвалтував чоловік, у якого вона була

відсвяткувати приїзд. Зайнявши окремий кабінет, зажадав

домробітницею.

дорогі вина і закуски. Побачивши, які делікатеси несуть в

Слід сказати, шо правоохоронні органи у ті часи

кабінет офіціанти, за столик до незнайомця відразу ж підсіли

реагували на подібні заяви. А декого за гріхи карали більш

дві панночки легкої поведінки. Адміністрація ресторану,

вищі сили. Так 11 вересня 1913 року помер керуючий

оцінивши

скромний

одяг

відвідувача,

спочатку

маєтком Петропавлівка Філонов. Він узяв молоду робітницю

захвилювалася: а чи зможе він розрахуватися? Але коли

і поїхав з нею у поле, а там спробував згвалтувати. Але

клієнт став кидати на стіл крупні банкноти, швидко

дівчина вирвалася з обійм і утекла у село. Розтин показав, що

заспокоїлася. Та усе ж таки законопослушність узяла верх і

у Філонов помер від розриву серця.

про дивного відвідувача повідомили в поліцію.

Від Козлова наш герой поїхав в ресторан «Росія», де

ЗЛОДІЙКУ ЗВАЛИ КАТЕРИНОЮ

продовжив гульню. А в десять годин вечора, тепер уже у

Сонька Золота Ручка – головна аферистка ХІХ століття,

супроводі парочки дівчат, знову з'явився в готелі «Біржа» і

стала легендою для багатьох поколінь злодіїв та шахраїв.

зажадав номер. Швейцар, побачивши, що гість п'яний,

Некрасива, але неймовірно зваблива і артистична, Шейндля-

викликав поліцейського пристава. Той обшукав кишені

Сура

Блювштейн

легко

виконувала

ролі

багатих

буяна, знайшов у них декілька сотенних папірців та паспорт

аристократок, - входила у довіру, а потім обирала випадкових

на прізвище Стрельникова, і залишив у спокою, сказавши

попутників в потягах, багатих прихильників і власників

швейцарові, що у молодого чоловіка є чим розрахуватися.

ювелірних крамниць. Експерти стверджують, що в другій

Швейцар цього разу знайшов номер для Стрельникова, хоча

половині позаминулого століття в Європі та Росії діяли

декількома годинами раніше відмовив йому, і гість закрився

кілька подібних злочинниць, а Сонька стала їхнім збірним

у номері з дівчатами.

76

9

Поліція затримала Сару. Допитали і винуватця пригоди. І тут

По місту за якусь годину розлетілася страшна звістка

виявилося, що він проживає за підробленим паспортом, бо

про трагічну загибель дітей торговців. Поліція розпочала

ухиляється від військової служби.

пошуки убивць. Спершу затримали циган, які отаборилися у

Через нерозділене кохання, ревнощі та зраду, часто

західній частині фортеці. Але ті заперечили свою причетність

надумані, чоловіки позбавляли життя своїх дружин. Так, 2

до цієї трагедії. Тоді арештували Федька Гетьманця, хоча він

листопада 1908 року на станції Шостаківка 23-річний

також уперто заперечував, що убивав дітей. Кров на своєму

телеграфіст Іван Вільнін задушив дружину, з якою

одязі пояснив учорашньою екзекуцією батька.

повінчався вісім місяців, та тещу. Слідчому свій вчинок

Та підозри у тому, що це усе ж таки Федько убив дітей

пояснив тим, що знайшов у дружини фотографію іншого

підтвердилися, коли під час обшуку у квартирі Гетьманців

чоловіка.

знайшли

лубкову

книжку

«Зграя

шантажистів»

із

Двадцятичотирирічному Матяшу, об’їждчику економії

пригодницької серії про Ната Пінкертона. У брошурці

Шевякова у селі Софіївка Нечаївської волості, селянка-

знайшли закладку на сторінці із текстом листа, який майже

ровесниця Пелагея Тимченко відмовила у коханні. І тоді він

дослівно був схожий на текст листів, які тижнем раніше

на очах в інших робітниць застрелив Пелагею з рушниці.

отримали торговці Томашпольський та Дубосарський. У них

Сталося це у липні 1905-го. Як повідомляла московська

невідомий вимагав, щоб вони поклали під каменем біля

газета «Русское слово» за 9 жовтня 1908-го, окружний суд

тюрми по 50 рублів, інакше їхніх дітей уб’ють. Цю вимогу

призначив Матяшу на підставі вердикту присяжних 10 років

торговці не виконали, а пішли з листами до начальника

каторги.

розшукної

поліції

А.Кулакова.

Він

пообіцяв знайти

У березні 1914 року Петро Стехін повернувся додому з

вимагачів, але не устиг, а може й не шукав.

роботи і застав у ліжку свою дружину відразу з двома

Незважаючи на те, що Федько Гетьманець був сином

цирковими борцями. Чоловік у пориві гніву застрелив

сторожа, він умів писати і читати. Поліція знайшла у 15-

дружину з рушниці. Перелякані борці утекли з будинку

річного підлітка кілька випусків брошур з пригодами

голими, і бігли так з вулиці Олексіївської до свого шапіто на

знаменитого Ната Пінкертона.

Ярмарковій площі. На їх щастя, на вулиці уже сутеніло. А

Почалася у Росії «пінкертонівська лихоманка» у 1907

ревнивець ще й порізав ножем мертве тіло зрадниці, а потім

році. А уже через рік було видано понад шість десятків

покінчив з життям, випивши якусь отруту.

серійних брошур про розшуковців загальним тиражем до 10

У номері за 16 грудня 1909 року газета «Голос Юга»

млн. штук. Найбільшою популярністю користувався Нат

повідомляла, що у «селении Щербанях один новобранец,

Пінкертон, якому було присвячено кілька серій. У цього

опасаясь, что любимую им и отвечавшую взаимностью

літературного персонажа був реальний прототип – Аллан Нат

девушку отдадут замуж, пока он будет на службе, - зарезал

Пінкертон,

відомий

американський

детектив.

Проте

свою возлюбленную и затем сам повесился».

Пінкертон з серіалу – умовна літературна фігура, яка була

У січні 1909 року у Новомиргороді селянин Дулька

мало схожа на свого реального прототипа. В основі оповідань

уночі зарубав сокирою свою дружину, бо вона йому сказала,

про Пінкертона лежав не логічний аналіз та роздуми, а дії –

що усі сусіди кращі за нього у ліжку.

переслідування,

бійки

тощо.

Це

була

авантюрно

пригодницька література. Критика та педагоги негативно

58

27

рублів на три місяці. Згодом через борги Левензон перевів

образом. Про це свідчить і прізвисько Золотої Ручки – так

свій магазин на дружину Сановича. Потім Янкель кілька

часто називали вдалих злодійок,

разів намагався застрелитися та повішатися.

кишенькарів і керівників банд.

Свідчити у суді приїхав колишній юнкер, офіцер

Про

кількох

«золотих

драгунського полку з Казанської губернії С.Гайдабажі. Також

ручок»

повідомляли

і

колишній юнкер В.Булгаков приїхав на суд з Польщі. Вони

єлисаветградські газети. Одна з

заявили, що Санович тримав усіх своїх боржників у

них, К.Фурман, восени 1909 року

«їжакових рукавицях».

обдурила

з

десяток

багатих

Власник магазину Хаїм Шмулевич пригадав, що якось у

жителів нашого міста. Серед них

його магазин прийшов Санович з двома молодими людьми,

був

І.Гойхман.

До

нього

очевидно юнкерами. Відрекомендував їх мільярдерами. Це

найнялася домробітницею молода

були брати Ковальови. Шмулевич відпустив їм в кредит

жіночка.

Представилася

речей на 1000 рублів. Ці речі потім опинилися у Сановича. А

Катериною

Гавриленко.

брати Ковальови згодом були розорені.

Пропрацювала

кілька

днів

і

Штаб-капітан Костянтин Чебанов, який жив у 1914-му в

зникла. Разом з нею з квартири

Одесі, заплатив «компанії» Сановича 7000 рублів, у той час

пропали дорогі речі та готівка у сумі 3000 рублів. Гойхман

як взяв у нього у борг готівкою 360 рублів. Коли Чебанову

звернувся до поліції. У розшуковому відділенні йому

потрібно було 200 рублів, він звернувся до Сановича. А той

сказали, що уже мають кілька подібних заяв жителів міста,

відіслав до Мармера. Мармер погодився дати гроші, але за

яких

обікрали

за

подібним

сценарієм.

Прикмети

умови, що утримає з Чебанова 40 рублів у вигляді процентів.

домробітниці були одні й ті ж. Тільки представлялася вона

Таким чином Чебанов отримав на руки лише 160 рублів. У

щоразу новим прізвищем.

кімнаті Мармера, яка була погано освітлена, підписав два

Затримали Катерину Фурман, а так звали злодійку, у

векселі, не розібравшись, що підписує. Мармер говорив, що

жовтні. Ось що писала про цей випадок газета «Голос Юга» у

ці векселі по 100 рублів строком на три місяці кожний. Та

номері за 17 жовтня: «Вчера в сыскное отделение была

коли Чебанов жив уже в Одесі, до нього приїхав з

доставлена из Екатеринославля задержанная там «золотая

Єлисаветграда посланець Мармера і пред’явив векселі на

ручка» Е.Фурман, в которой потерпевшими была опознана

4000 рублів!

неизвестная,

обворовавшая

их.

Фурман

передана

в

Під час обшуку у магазині Сановича поліція знайшла

распоряжение судебного следователя».

шкатулку, у якій були різні документи на 35 000 рублів. Сума

на той час астрономічна.

ОБДУРИВ СОЛДАТОК

...Присяжні радилися чотири години. Врешті, опів на

В однакову халепу потрапили у квітні 1910 року відразу

третю годину ночі, вони оголосили свій вердикт: винний.

кілька єлисаветградських солдаток. Серед них була і Варвара

Сановичу призначили тюремне ув’язнення на один рік з

Гончаренко з Солдатської вулиці. Сьогодні на карті міста цієї

позбавленням особливих прав і переваги.

вулиці немає, знаходилася вона у нинішньому Шкільному

мікрорайоні. Чоловік В.Гончаренко перебував на військовій

8

77

службі у Києві. І до неї додому прийшов молодий чоловік,

На запитання прокурора чому він, потребуючи грошей,

який сказав, що він знайомий її чоловіка Миколи, служать

купував картини у Сановича, Аркас відповів, що таким

разом в одному полку, в Єлисаветград приїхав у службових

чином робив «послугу за послугу». Одного разу, коли

справах. Коли ж про цю поїздку дізнався чоловік Варвари, то

Санович приїхав до Аркаса за грішми, а тому не було чим

попросив провідати дружину. Дав адресу, написав листа. Ось

платити, то продав свого коня. Санович дав підписати Аркасу

він вибрав вільну хвилину і прийшов до неї.

двічі один і той же вексель, а потім забрав гроші за одним

векселем з нього, а за іншим – з його батька, якого також

звали Микола Миколайович. Узявши у Сановича 1000 рублів,

Аркас у підсумку віддав лихварю 16 000 рублів.

До Аркаса у Кишинів приїжджав Мармер, шурин

Сановича, який просив змінити свої покази на користь

лихваря. Мармер сказав, що якщо Аркас відмовиться від

свідчень, то Санович не буде притягати його до

відповідальності за наклеп і навіть показав розписку

Сановича про це.

Інша жертва - юнкер Микола Писарєв, у 1907-му узяв

200 рублів на три місяці. Санович відібрав у нього вексель на

300 рублів і ломбардну квитанцію на закладені юнкером

діамантові речі вартістю 300 рублів. Коли Писарєв

розрахувавя за векселем, то не отримав ломбардну

квитанцію.

Подібним

чином

Санович

отримав астрономічні

проценти від позик, наданих юнкерам Захар’їну та

Лашкевичу, військовому лікарю І.Брукендалову, купцю

Хуторянському та багатьом іншим. Усім їм пропонував

підписувати бланкові векселі та незаповнені рахунки.

Говорив, що підпис нерозбірливий, і пропонував підписати

ще один папірець. А потім пред’являв до оплати обидва

Жінка пробігла очима листа, в якому не розгледіла, що

екземпляри.

то не почерк чоловіка. У листі чоловік просив допомогти

Давав Санович у борг не лише юнкерам. Один з клієнтів

грішми та харчами. Варвара дала незнайомцю 10 рублів та

переписав на Егіду свій магазин. Янкель Левензон був

два кілограми сала, щоб він передав у Києві Миколі.

знайомий з Сановичем 15 років. Торгував дамськими

Коли гість пішов, жінка сіла писати листа чоловікові.

шляпками у магазині, який знаходився по-сусідству з

Повідомила, що відправила йому через знайомого передачу –

магазином Егіди. Справи йшли погано, Санович у січні 1906-

гроші та сало. А через тиждень отримала відповідь. Чоловік

го позичив Левензону 500 рублів, взявши векселів на 800

78

7

дійшла до суду у 1914-му. Окружний суд в Єлисаветграді

писав, що він нікого не просив заходити до неї, і ніякої

розглядав її три дні поспіль - з 6 по 8 березня. Місцева газета

передачі не отримував.

«Голос Юга» для висвітлення процесу у трьох номерах

Як

повідомляла

газета

«Голос

Юга»,

окрім

виділила по одній сторінці формату А1. Суд заслухав 28

В.Гончаренко, ще кілька єлисаветградських солдаток стали

свідків та потерпілих, третину з викликаних. Дехто

жертвами цього шахрая. У замітці газета ставила запитання: а

відмовився свідчити проти Сановича, бо той, дізнавшись про

де аферист міг узнати адреси солдаток та дані про їхніх

слідство, став обробляти свідків та залякувати їх вбивством.

чоловіків?

Так не з’явилися на суд офіцери Лукін, Крижановський,

Алфьоров, Немцєв, Божанов, сотник Власов та багато інших.

Найбільш показовими на суді були свідчення Миколи

Аркаса. У червні 1907-го, коли він уже завершив військову

службу, Микола Миколайович приїхав у Єлисаветград до

Сановича за грішми. Лихвар запропонував купити у нього

картини, оцінивши їх в 800 рублів, зарахувавши до цієї суми

старий борг Аркаса у розмірі 500 рублів. Санович узяв з

Аркаса бланкових векселів на 2500 рублів строком на 10

місяців. Картини лихвар допоміг заставити у магазині

Абрама Шупа за 100 рублів. А вже через годину картини

повернулися до магазину Сановича.

У 1908-му за відстрочку платежа на 11 місяців Санович

отримав від Аркаса 400 рублів. 24 грудня того ж року Егіда

отримав від Миколи Миколайовича ще 100 рублів і зарахував

їх як «дорожні витрати». Потім за відстрочку платежа на три

місяці за тими ж векселями на 2500 рублів взяв бланкових

векселів на 4500 рублів, що склало майже 720 процентів. 23

березня 1909-го Санович дав Аркасу 75 рублів, а за

відстрочку платежа у розмірі 7000 рублів на один день,

змусив видати йому векселів на 5100 рублів, а потім забрав

цю суму. У 1910-му Аркас знову звернувся до Сановича. Той

погодився позичити за умови, що Аркас візьме у нього п’ять

картин, один флакон одеколону, гаманець та дорожню сумку

вартістю 65 рублів. Аркас погодився і узяв ще 195 рублів

готівкою, підписавши вексель на 3000 рублів строком на

півроку.

6

79

ЗМІСТ

2-м розрядом закінчив Єлисаветградське кавалерійське

училище. У результаті багаторічного тісного співробітництва

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ ЛИХВАР САНОВИЧ

з Сановичем він позбувся крупної суми. Два юнкери -

ПАРАЗИТУВАВ НА ЮНКЕРАХ …………………

3

Горбачевський та князь Бебутов, застрелилися. Юнкер

Романов був по руках та ногах пов’язаний борговими

ТАЄМНИЦЯ ДВОХ СКРИНЬ ……………………... 9

зобов’язаннями перед Сановичем. Та оскільки батько

ЧУДО-ЛІКИ ПОЛЯКОВОЇ ………………………… 13

відмовився оплатити борги сина, юнкер застрелив його...

ЯК СВЯТКУВАЛИ ДЕНЬ ПОЛІЦІЇ У

ЄЛИСАВЕТГРАДІ ………………………………….

17

НА ПЕТРІВСЬКІЙ СТОЯВ БУДОЧНИК

ПАРХОМЧУК ………………………………………. 19

ГРОШІ НА БОЧКУ АБО НА ТРУБУ ……………... 23

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ СЛІД ПІНКЕРТОНА …. 26

ВАМ ПРИВІТ З АМЕРИКИ ………………………... 29

ЯК ОБДУРИЛИ ЙОСЬКУ ФІША ТА ШЛЬОМУ

ШКРОБА …………………………………………….

31

«ЗБИРАЛИ» ГРОШІ НА РЕВОЛЮЦІЮ …………. 36

Коли про лихварство Сановича стало відомо начальнику

кавалерійського училища, то він заборонив юнкерам

ТЕЛЕГРАМА БУЛА СИГНАЛОМ ………………... 38

відвідувати магазин Егіди. Тоді лихвар влаштував окрему

МІСТИЧНА ІСТОРІЯ ………………………………. 40

кімнату у магазині для прийому юнкерів, і впускав їх туди

через чорний хід.

СПРАВА ДВОРЯНИНА ОЛЕКСАНДРА

1908-го поліціймейстер Сухоруков провів розслідування

ШИШКІНА ………………………………………….. 41

щодо лихваря. Переконався, що Егіда займається брудною

справою, і став клопотати перед тимчасовим генерал-

МОЙША ГАЛИЦЬКИЙ ЗВІЛЬНЯВ ВІД СЛУЖБИ 45

губернатором про виселення Сановича з міста. Але цього

ГОРОДОВИЙ ЗБИРАВ ДАНИНУ НА БАЗАРІ …... 46

чомусь не сталося. Можна припустити, що лихвар дав комусь

хабара у Херсоні.

ЗА СЛОВО “ХУЛІГАН» СЛІД ЗАВДЯЧУВАТИ

У вересні 1910-го один з позичальників - Костянтин

ЄЛИСАВЕТГРАДЦЮ ……………………………… 49

Чебанов, на той час штаб-капітан у запасі, звернувся до

судової влади, звинувативши Сановича у лихварстві. Справа

80

5

Не меншим негідником був і єлисаветградець Егіда

ПАЛІЙ ……………………………………………….. 51

Санович. Він мав магазин з продажу картин та інших речей.

ПЕРША АВАРІЯ В ЄЛИСАВЕТГРАДІ З П’ЯНИМ

Та торгівля була лише прикриттям. Санович давав гроші у

борг під астрономічні відсотки. Пропонував картини за

ВОДІЄМ ……………………………………………... 53

ціною, яка у кілька разів перевищувала справжню. Змушував

ШАНУВАЛЬНИКИ» ЖИВОПИСУ САМІ СЕБЕ

підписати рахунки та векселі на суми, що перевищували як

вартість товару, так і кількість грошей, які давав. Купивши

ВИКАЗАЛИ …………………………………………. 54

таким чином картину, клієнт відразу продавав її тому ж таки

СПРАВИ АМУРНІ СТАЛИ КРИМІНАЛЬНИМИ .. 56

Сановичу, але уже за копійки.

Основними клієнтами були юнкери кавалерійського

ПОДІЛИЛИСЯ ЗНАЙДЕНИМ ……………………. 61

училища. Маючи потребу в грошах, особливо перед

ПОРТМОНЕ БАРОНА ШВАХГЕЙМА …………… 63

випускними іспитами, вони підписували векселі, в які Егіда

вносив майбутнє місце проходження служби, куди їх

ПОСТРІЛ З НЕОБЕРЕЖНОСТІ …………………… 65

направляли після закінчення училища. А коли новоспечені

ТРЮК «ПІДСЛУХАНА РОЗМОВА» ……………... 67

офіцери приїжджали у полк, Санович заповняв ці вексельні

бланки і пред’являв їх для сплати. Тим, хто не міг заплатити,

НАПОЛЕГЛИВИЙ ЗЛОДІЙ ……………………….. 68

пропонував підписати нові зобов’язання, але уже на більшу

НЕЙТРАЛІЗОВУВАЛИ ЖЕРТВУ ЦИГАРКОЮ ІЗ

суму.

Лихварством Санович займався майже 20 років. У місті

ПСИХОТРОПНОЮ РЕЧОВИНОЮ ……………….. 71

знали про його афери. Та влада чомусь не звертала на них

ЗАБУДЬКУВАТИЙ ЗЛОДІЙ ………………………. 73

уваги, хоча у Російській імперії лихварство вважали

аморальним, і закон переслідував перевищення певної

ВІТЧИМ СПАВ З ТРЬОМА ПАДЧЕРКАМИ …….. 74

процентної ставки.

ЗЛОДІЙКУ ЗВАЛИ КАТЕРИНОЮ ……………….. 76

Про Сановича згадував у своїй книзі уродженець

Єлисаветграда

Олександр

Семененко,

обербургомістр

ОБДУРИВ СОЛДАТОК ……………………………. 77

Харкова часів окупації 1942-1943 років: "Санович - багетний

магазин - давав під проценти грошенята юнкерам, брав

векселі ніби за продані багети. Один юнкер застрелився, коли

відкрилося, довелося сидіти Сановичу в арештантських

ротах...".

Щоб перестрахуватися від неповернення грошей, Егіда

давав у борг лише тим юнкерам, у яких були багаті батьки,

або ж родичі. Найбільш відома жертва - Микола

Миколайович Аркас, син автора «Історії України-Русі»,

командир полку Дієвої армії УНР, який 24 вересня 1901-го за

4

81

ДЛЯ НОТАТОК

ЄЛИСАВЕТГРАДСЬКИЙ ЛИХВАР САНОВИЧ

ПАРАЗИТУВАВ НА ЮНКЕРАХ

Образ дореволюційного лихваря у нас асоціюється,

насамперед, зі старою жінкою з роману Достоєвського

«Злочин та кара», з її мізерністю та паразитичністю. У

багатьох творах мистецтва лихварі – негативні герої, яких

засуджували митці. Лихварство відображено у творах

живопису різних епох. В оповіданні Гоголя «Портрет»

персонаж лихваря являє собою, в деякому розумінні,

диявольську фігуру. Пушкін, описуючи пекло, зобразив

лихваря, якого смажить на вогні бісеня. Данте у своїй

«Божественній комедії» зустрів лихварів на кордоні восьмого

кола, з висячими на їхніх шиях гаманцями - символом їх

ремесла, а з їхніх кишень стирчали монети.

82

3