БЛАГОТВОРИТЕЛЬНОЕ ОБЩЕСТВО ИЗДАНІЯ О БЩ ЕП ОЛ ЕЗН Ы Х Ъ И Д ЕШ ЕВЫ ХЪ КН И ГЪ .

О. Р у с о в ъ .

П Р Ы Г О Д А НА Х У Т О Р И .

С.-П ЕТЕРБУРГЪ .

Типографія Уч. Глухонѣмыхъ. Гороховая, 18.

Извлеченіе изъ устава „Благотворительнаго Общества изданія

общеполезныхъ и дешевыхъ книгъ", утвержденнаго 19 ноября

1898 года.

§ 1. Общество имѣетъ цѣлью придти на помощь религіозно-

нравственному развитію и экономическому благосостоянію мало-

русскаго народа. Съ этой цѣлью Общество издаетъ одобренныя

цензурою дешевыя и доступныя по языку и изложенію книги, какъ религіозно-нравственнаго содержанія, такъ и по всѣмъ от-

раслямъ сельско-хозяйственнаго и вообще промышленнаго знанія, а равно и литературно-художественнаго содержанія.

§ 2. Общество состоитъ и зъ неограниченнаго числа членовъ, коими могутъ быть совершеннолѣтнія лица обоего пола, за ис-

ключеніемъ учащихся въ учебныхъ заведеніяхъ, состоящихъ на

дѣйствительной военной службѣ нижнихъ чиновъ и юнкеровъ и

лицъ, ограниченныхъ въ правахъ по суду.

§ 3. Члены Общества раздѣляются на почетныхъ, членовъ-со-

трудниковъ и дѣйствительныхъ и утверждаются Общимъ Собра-

ніемъ по избраніи ихъ Правленіемъ.

§ 4. Въ почетные члены могутъ быть избираемы Общимъ Со-

браніемъ лица, сдѣлавшія значительныя пожертвованія въ пользу

Общества или оказавшія ему иныя существенныя услуги.

§ 5. Члены-сотрудники отъ членскихъ взносовъ освобождаются, а взамѣнъ того участвуютъ въ дѣлахъ Общества своими трудами.

§ 6. Дѣйствительными членами Общества состоятъ лица, вно-

сящія въ кассу Общества ежегодно не менѣе трехъ рублей. Раз-

мѣръ единовременнаго взноса но можетъ быть менѣе десяти

годовыхъ взносовъ дѣйствительнаго члена.

Примѣчаніе. Членскіе взносы, пожертвованія и руко-

писи доставляются па иля предсѣдателя Общества, Д. Л.

Мо р до в цев а (Спб., Столярный пер., 6 ).

БЛАГОТВОРИТЕЛЬНОЕ ОБЩЕСТВО ИЗДАНІЯ ОБЩЕПОЛЕЗНЫХ Ъ И ДЕШЕВЫХЪ КНИГЪ.

ПРЫГОД А НА ХУТОРИ.

О П О В И Д А Н Н Я .

З ъ 18 м а л ю н к а м ы .

С.- П Е Т Е Р Б У Р Г Ъ .

Типографія Училища Глухонѣмыхъ, Гороховая, 18.

1904.

Дозволено цензурою 5 Ноября 1903 года.

Тыхо у мене на хутори. Хочъ и йде повзъ

його шляхъ велыкый у мисто, але хаты и у ся

друга будивля стоять осторонь видъ його; одъ

дому до шляху простягся садокъ, такъ що, сы-

дючы у хати, не дуже чутно

галасу произ-

жыхъ, що разуразъ або йидуть у мисто на

базаръ зъ своимъ збижжемъ, або, роспродавшы

його тамъ, повертають до дому. Ридко колы

буває— зайде якый-небудь в оловикъ у хату до

мене та попросыться заихаты у двиръ, щобъ

напоиты кони або волы; зайде до колодязя, налье журавлемъ у корыто воды, напоить—

та й дали, зачынывшы якъ слидъ ворота. И

з новъ т ыхо, тилькы трохы шумлять вербы та

други дерева у садочку й у лиси, що простягся

на другый бикъ хутора г еть ажъ до ричкы. У

т ыхый день, особлыво жъ у свято, можна по-

думаты, що жывемо мы справди у лиси, або

десь у пустыни.

Але разъ трапылося, що натовпу у мене на

двори й у кимнатахъ було стилькы, якъ буває

на зъизди якому у суди, або на земськыхъ збо-

рахъ: просто й систы усимъ було нигде у хати;

4

у стайни жъ, и у хливахъ, и пидъ усима по-

витками , навить и въ клуни— повнисинько було

коней, воливъ, а ввесь двиръ застанови ли во-

зами, возами , возами !..

Зъ чого бъ то таки й зъиздъ? А дило було ось-

якъ.

Часъ йшовъ вже икъ обиду. Си дивъ я коло

видчыняного викна за столомъ, зводючы свои

тыжневи рахунки . У саду ще цвилы яблуни й

груши; по дорижкахъ в в и жали ся кругленьки, биленьки

плямочкы зъ лепесткивъ садового

квиту; квитови кущи й квитки по грядкахъ у

саду— котри доцвиталы, котри пи шно розпуска-

ли ся; и ти й други пахощамы своими спов-

няли и весь садъ, и двиръ, и до мене у ким-

нату з-за викна засылали свій привитъ и ра-

дисть , що сонечко сяе и д а е йимъ силу буя-

ти , розцвитаты и втишаты и себе, и насъ .

Л ичучы цифры по папирцяхъ, я иноди одры-

вавъ себе видъ своей роботы и вы глядавъ у

викно, де зеленилы кущи, а помижъ зеленью

бренилы макивкы , піоны, красоли, то-що.

Колы се ряма одъ викна стукнула разъ и, одвернувши сь назадъ, ще мицнійше грюкнула

въ при толоку; други викна по др уги хъ кимна-

тахъ тежъ загрюкали , попережаючы одно дру-

гого; загувъ витеръ.

В ставъ я , позачынявъ

викна, позащеплювавъ рямы на защипки та й

зновъ сивъ за свою роботу. Але щось зразу у

хатахъ потемнило; я глянувъ у викно и запры-

митывъ, що насуває вели ка темна хмара, а зъ

шляху на мои квитки несло попилъ и писокъ;

5

лысточкы, лепесточкы, папирци и всяке смиття

почало вже кружыты и пидниматы въ гору.

— Треба, — думаю соби, — нагадаты Насти, щобъ шмаття, що порозвишувала на двори сушы-

ты, скорійшъ познимала та позабирала у хату.

Але покы дійшовъ я до дверей, вже поба-

ч ы въ, якъ вона бигала по двори, збираючы зъ

шворкы сорочкы та спидныци. На дверяхъ пе-

рестривъ мене Хома, знайомый зъ сусиднього

села; дуже збентежени й, перепынывъ винъ мене

на самому выходи и раптомъ заговорывъ:

— Ой, паночку, дозвольте заихаты до васъ

у двиръ та розпрягты коней!

— А що таке трапылося? Дощу злякалысь?

— Та отже, якъ пидъиздывъ я до вашого х у-

тора, зпочатку помалу, а чымъ дали все ско-

рійше стала насуваты зъ-за горы чорна хмара, а теперъ вже прямо надъ головамы стае. И хто

його зна, до чого дійдеться!

— То й завертайте та й розпрягайте: у

стайни знайдеться мисце конямъ, а у возовни

й воза можна захыстыты одъ негоды. Та й

добре, що зайдете, бо въ мене йе дило до васъ!

Той кынувсь у двери на двиръ. Я вернувсь

до хаты взяты шапку и за йимъ выйшовъ на

кганокъ. Зразу обдало мене пыломъ, и витеръ

трохы не зкынувъ мене зъ крылечка. Хома вже

одчынывъ ворота и въизды въ у двиръ. А за

йимъ Прокипъ, у воротахъ стоючы и держучы

налы гачъ одъ своихъ воливъ, репетувавъ:

— Семене Петрови чу! Дозвольте й мени до

в а съ заихаты! Сами жъ знаете, мени ще вер-

6

стовъ зъ пъять добрыхъ зосталося: що то воно

буде,— святый знае!

— Та завертайте,

завертайте уси, люде

добри!— крыкнувъ я, запрымитывшы, що за Про-

кипомъ и Нечыпиръ, и Петро, й Артамонъ и други

люде зъ сусиднихъ силъ, що зъ города йихалы, зъ недильного базару, такъ саме, якъ и си, д ывлять ся на мене, наче благаючы захы сту одъ

якогось нещастя. А по двори и саду дымъ зъ

комыну перемишувався зъ пыломъ та пискомъ, дерева хы талыся, лыстя зъ йихъ обрывало й кру-

тыло помеломъ; трава й квиткы по грядкахъ то

падалы раптомъ ныць, то зновъ схоплювалыся

и пидіймалыся у весь зристъ свій и тремтилы

лысточкамы своимы середъ г аласу й гуку видъ

рыплячыхъ дверей, виконныць, воритъ, що т ежъ

почалы выбрыкуваты,

наче хотилы сказаты:

„Дарма! и мы за себе постоимо!"

Але й ворота й невелыки фирточкы у садъ

зъ двору тремтилы й кыдалыся въ ростичъ такъ

саме, якъ и собакы, й куры, и свы ни, що по-

чали перебигаты зъ одного кутка у другый.

— Насте!

Панасе!

Одарко! Переймить ка-

бана,— онъ побиг ъ за ворота! В утятъ скорійше

заженить видъ колодязя хочъ у вимбаръ! Пид-

ставляйте кадкы пидъ рынвы, бо дощъ буде велы-

кый, воды наберемо багато!— Такъ крычалы одно

другому люде, що збентежени выбиглы на д виръ.

Р азуразъ ставало темнійше, и колы заиз-

жи всты глы роспрягты с вои кони и в олы, прытулыты кудысь возы, загнаты пидъ повиткы

и у хливы скотыну, здоровенни крапли дощу

почалы вже тарабаныты по заливныхъ дахахъ

моеи будивли.

Люде, наскоро у правывшыся

зъ возамы, хапалыся скоренько убигты въ хату.

Хто запизнывся, на свы тахъ своихъ прынеслы

багато воды, що зливалася патьоками на доливку.

— Та позачи н яйте жъ ворота и уси хвирткы , бо цили не зостануться!— репетувалы на двори

Прокинъ та Нечыпиръ, бигаючы у самыхъ сороч-

кахъ, зъ якыхъ хлющала вода, якъ зъ пидъ рынвы.

— Д ядечку!— крычала Одарка: — поможить , будь ласка, виконны ци позачыняты, бо усе ч и сто

порозби ває.

А въ неи заквитчане по празныковому во-

лосся липло до ли ця, а по-за сорочкою вода зъ

головы лилася, якъ зъ видра.

__ Та буде вже тоби! Тикай скорійше до

хаты !— гукнувъ я на неи, протовпывшыся че-

резъ сины за двери:—зъ пидвитрянои стороны

зачынылы, то й годи, бо вже й такъ темно у

кимнатахъ, наче у ночи!

Ледве вскочила, мокра, якъ хлющъ, Одарка

й ки нулася скорійшъ защипаты прогонычи видъ

зачыняныхъ знадвору ставень; а щобъ зачыны-

ты за нею двери, треба було двомъ половикамъ

йихъ захопи ти , бо въ той самый ментъ в итеръ

рванувъ йихъ па другу сторону.

Поки — х то сміючи сь, хто охаючи та взиваючи

до Б ога,— поскладали у синяхъ мокру одежину, розташувалися та почали розмовляти, стало

такъ темно, що треба було запалити лямпы. А

на двори— гуло, завывало, шелестило, трищало

якось протяжно: перерывами гримъ гримотив ъ

8

и блыскавкы зразу освичувалы все небо, чорне

и гризне. Не дощъ, а просто якыйсь водоспадъ

зъ того чорного неба лы вся на землю, вкрыту

вже калюжамы, ставочкамы й ричечкамы по

стежкахъ та ямкахъ. Прытыхлы уси мои гости, вы-

зыраючы у викна, черезъ яки можна було пидъ

блыскавкамы щось розгледиты кризь дерева саду.

— Господы! Переперченко тройкою йиде!—

скрыкнувъ хтось:— чы не одчыныты й йому во-

рота?— Винъ несмилыво наблыжавсь до дверей, щобъ выскочыты на двиръ.

— Та куды ты?— озвавсь другый: — бачъ , якъ поганяє! Вже й ворота проихавъ! Що жъ

то зъ йимъ буде, якъ выбереться на шпыль, де

провалля? Завернуты бъ його, чы що?

— Д а куды вже тамъ завертаты? Бачъ, якъ

чкурнувъ! У його кони добри! Доиде, хочъ и

мокрый: йому недалеко!

— Ну, люде добри! Выдно, що вамъ не ма-

лый часъ прыйдеться гостюваты въ мене! Вы-

бачайте вже, що стравы буде мало на всихъ

на обидъ: бо не ж давъ такъ багато гостей. А

все жъ такы сидайте, де кому мисце знайдеться, а я пиду покы-що до пекарни, щобъ хочъ мо-

лока та хлиба наготовылы на всихъ!

Колы я, выйшовшы до пекарни, повернувся

назадъ, то де-хто ще вы глядавъ у незачыняни

викна, а други сыдилы навколо кимнаты по лав-

кахъ, а то й на доливци, наче похнюпывшысь; выдко було, що коженъ дум авъ про себе,— якъ

то буде дали, и колы то винъ выбереться зъ

моей осели до дому? На двори було такъ само

9

темно,

гуркотило и

лыло дощемъ. Одарка

наготовыла стилъ,

внесла не то

обидъ, не

то сниданокъ. Попоилы, що Богъ давъ , и

зновъ, выглядаючы у викна, бачылы мы тежъ

саме, що и ранійшъ, и зновъ уси думалы про

одно.

— Трыс вята Маты Пречыста! — скрыкнувъ

хтось:— гляньте, що робыться! — И мы, дывля-

чысь у викна, вгледилы, якъ одна лыпа и друга, що стоялы у рядъ коло дорижкы саду, почалы

нахылятыся на одынъ бикъ; зразу потимъ ко-

риння йихъ, мабуть зъ велыкымъ шумомъ и

трискомъ (х очъ мы того не чулы за гудиннямъ

в итра та громомъ) вывернулыся зъ землею, зъ

квиткамы, побурявшы коло себе грядкы и до-

рижкы; а лыпы обыдви впалы на вышни и

яблуни, пидтоптавшы йнхъ, якъ траву, пидъ

себе. У ту жъ мыть трохы дали велыкый и в ы-

сокый осокиръ переломи в ся на сажинь заввышкы

видъ земли и грохнувъ на барканъ, розбывшы

верхни дошкы планыци и зсунувшы и вывер-

нувшы зъ земли д ви у шулы.

Теперечкы вже не було выбухивъ розкатного

грому зъ перерывамы, а чутно було тилькы, якъ

грядъ торохтивъ по дахахъ , якъ дзюрчала не-

впынно вода, плескалыся калюжи пидъ гоминъ

все дальшого й дальшого грому.

— Та чы пизно вже?— спы тавъ хтось.

— Ще до вечора далеко!— сказавъ я, гл я -

нувшы на дзыкгари:— а здається, що вже ничъ, такъ темно!

10

— А отсе мы скоро й поснемо уси, якъ у

ночи, оттакечкы сыдючы та ничого не роблючы .

сказавъ Хома.

— И зъ чого воно таке робыться? И хто бъ

подумавъ уранци, що до такого дійде? Може

вы, Семене Петрови чу, по ва шы хъ струмен-

тахъ щось знаете?— загомонилы люде.

— А й справди,— каж у,— я догадувався, що

таке прылучыться, якъ чи тавъ телеграми у

сьогоднишній газети; а якъ поди в и всь ще на свій

барометръ, то вже й напевне знавъ, що буде буря!

— А можна жъ хиба догадати ся? И що той

барометръ

вамъ показує?

Роскажить, будь

ласка, для чого си струменты заводять? Онъ

и въ насъ пани выбрала середъ саду чи сте

мисце, поставила яки йсь дощомиръ та рейку, щобъ снигъ миряты. Я й складавъ и настанов-

лявъ той дощомиръ, та николы було допи та-

ти ся добре, и къ чому воно таке? Казала, —

щобъ погоду взнавати ! А хиба жъ взнаешъ, чы трапиться таке, якъ отсе, не дай Господи, сьогодни?

— Можна, люде добри,— кажу,— де-що вже й

вгадувати , бо йе вже така наука про погоду—

м ет еорологія, що навчає, видъ чого яка погода

роби ться. Колы справди теперъ усимъ ничого

робити,— то й слухайте, а я роскажу, що знаю; хочъ я й невелики й митець у сій науци, а все жъ

таки де-що знаю, що треба знати селянынови—

хлиборобови.

— Роскажить,

роскажить! — озвалися ра-

зомъ трохи не уси мои г ости.

11

— Ничого мени вамъ росказуваты,— почавъ

я,— яку вагу за-для насъ мають и свитъ соняш-

ный, и тепло, що одъ й о го п о хо д ы ть, и д о щ и , бо й сами, здорови, знаете прыказку: " не земля

родыть, а лито " . Ни трава, ни хлиба не рости-

му т ь зимою, бо холодно; та й литомъ у клуни

на току сухому або й у вохкій прыгребыци не

зійде й не выросте зерно, бо туды сонце не

прысвичуе. Та й на ны вахъ нашы хъ, самы

знаете, не що - року зрожай однакови й буває, а гледючы по погоди зимою, весною и литомъ.

Колы въ осени було мало дощивъ, а зимою

снигу, на провесни жъ снига раптомъ посхо-

дять, та ще весною у маи мисяци буде посуха, а дощи у косовыцю й жны ва,— хто зъ насъ не

кляне своеи д оли хлиборобськои?

— А такъ, такъ! Правду говорите: якъ у

таки й годъ якъ позаторикъ, то хочъ и усю

скотину спродуй!— озвавсь зновъ Хома.

— А колы по управкахъ на посив ъ ,— зновъ

почавъ я ,— пройдуть дощи, та не голощокомъ

зима прыйде, а снига добре вкрыють озыми зходы, а весною зъ тепломъ добрымъ дощи перепада-

ти муть у свій часъ,— чы жъ не радіе коженъ

зъ насъ? Выйдешъ на свои нывкы гл янути , бачышъ роскишни хлиба, що добре напылыся

пидъ соняшнымъ прыгривомъ зъ ненькы-земли

та в ыколосыл ыся не замиркуватымъ колоссямъ , а пышнымъ та буйнымъ зерномъ! Тоди мы й

весели, тоди мы й багати, бо знаємо, що не

тилькы соби, а й усимъ горожанамъ постачимо

12

хлиба, и сина й усячыны, що й свынямъ, и

овечкамъ, и скоту всьому буде добре!

Що истынно правда, то правда!— пере-

пынывъ мене Нечыпиръ:— але видъ чого жъ то

годъ на годъ не спадає? Чому одынъ рикъ

буває теплійшымъ, други й — х олоднійшымъ, той засушли вый, а иншый мокропогодный? Видъ

чого чекаешъ, чекаешъ иноди того дощу, якъ

благодати, а його нема тай нема! А др уги й разъ

якъ розійдуться д ощи та розмокропогодыть, то

Бога благаешъ, щобъ при пи ни ло ихъ, щобъ

не йшлы тамъ, де косють, а тамъ, де ихъ про-

сють! Видъ чого саме и писля чого йдуть дощи?

Отъ якъ-бы се знаты !

— Ну, а сей сьогодняшній дощъ видъ чого, вы думаете, пишовъ?

— А мени здається, що видъ того витру, я к и й и хмары нагнавъ и онъ якъ поколошкавъ

вашъ садъ. Ну, а витеръ же той чого такъ зир-

в а в ся, наче рій зъ вули ка?

Одъ витру - то воно одъ витру, але й

витры рижни бувають! Знаете, мабудь, сухо-

вій, що и гречки та й овесъ и озымы ну су-

шить, якъ подме т ы ж н и в ъ з о два зъ полуден-

ного краю. Чого видъ того суховію дощи не

йдуть, а тилькы имла насуває на наши поля?

А онъ сьогодняшній витеръ якого багато воды

прынисъ! Дило, бачте, таке, що й витры треба

розризняты одынъ одъ другого: якъ д ощъ не

схожы й до граду, крупы, снигу або до росы, туману, мжичкы, ожеледи, мрякы; якъ хвыща, заверюха, метелыця, вихола, хуртовына не схожи

13

одн а на другу, такъ и витры бувають рижни: та

бувають витры, що проходють килька день або

й т ыжнивъ у одному напрямку зъ пивденно-

схиднои, або схиднои стороны, а то й зъ хо-

лодного, пивничного, чы то сиверного краю (си-

верка), а други витры бувають кругови, або

циклонни, якъ отсей, щ сьогодня.

— Я къ то циклонни та кругови? Хиба жъ

витеръ кружляє?

— А то жъ якъ вы думаете? Якый тепе-

речкы витеръ? Памъятаете, зъ якои стороны

винъ бувъ, якъ до мене прыихалы? Напивъ

зъ полудня та напивъ

зъ тіеи стороны, де

сонце заходыть. А теперъ гляньте, куды вже

дерева хылыть? Вже теперъ винъ трохы не зъ

заходу. И такъ винъ рватыме ще скилькы часу, покы не затыхне трохы. А якъ передъ ниччю

пойдете до дому,— бо дощъ прыпыныться, то

гляньте, чы не зоряно ще буде? Але завтра бу-

дуть ще нови дощи писля перепынку, та вже

пры витри зъ пивнично-захиднои стороны. Ко-

лы сей сьогодняшный дощъ трыватыме годынъ

6— 7 , то побачыте, що другый завтряшный лы-

тыметься вже г одынъ 10— 11, не буде такый

сыльный, а слабійшый, та за те холоднійшый: се вже я запевно вамъ можу сказаты, бо по

флюгеру, що у мене надъ дахомъ крутыть, а

сюды проведеный, щобъ бачыты, звидкы витеръ

дме, та й по барометру я вже розбираю трохы, що се на двори робыться.

— Що теперечкы, не дай Г осподы, робыться,

14 —

те й мы бачи мо; а якъ вы можете знаты , якый

иt колы завтра витеръ буде?

— А отъ же побачи те, що не помылюся: на

ничъ пойдете до дому: ранокъ буде ясный, а

тамъ знову дощъ буде довшый, нижъ теперъ, зъ перепынкамы, холодный и не такый рясный!

Се вже я напевно кажу!

— Да по чому жъ вы догадуєтесь?

— Охъ, люде добри! Не мало догадокъ та

домысливъ йе; багато прызнакъ и вы знаете, та не в си воны однакови! " Колы, кажуть, на

Стритення курка ногою у воду ступыть (то бъ

то по просту— колы на 2-ге февраля буде одлы-

га видъ морозу), — то тоди (наче бъ то) лито

мокре буде!" И таки догадкы йе; але воны не

вартъ ничогисинько: може иншый рикъ не тиль-

кы на Стритення, а цилый тыждень коло Стри-

тення буде одлыга и воды багато, а лито вый-

де сухе, а не мокре. Може комусь лучалося разъ-

другый запрымитыты, що на Стритення булы

калюжи воды таки, що курка ног ы замочувала, и лито було мокре,— винъ и прымиту таку за-

значывъ, та й людямъ росказавъ, а воны за

нымъ тежъ саме говорють. Але ся прымита не

наукова, невирна. Наука жъ тая, що про погоду

прымиты й законы дознає, не доймае виры

тому, що було разъ або два; вона хоче дизна-

тыся прычынъ, черезъ що саме дощи йдуть, а

вже тоди зазначыты таки прымиты, що зъ ты-

сячы хиба о д ы н ь-другый разъ будуть обмыльни.

Таки то прымиты вона тилькы й заводыть у

свои правыла й законы, а зъ ты хъ прымитъ

и знаття

наше справжнє про погоду змиц-

няеться.

Слухачи мои вси прытыхлы: вси до одного

уставылыся на мене, дослухаючыся, що я дали

росказуватыму.

__Що, якъ бы я запыт авъ васъ: що буде

дали писля теперишнього лита? Уси скажете:

„осинь !" — А писля осены? — " Зима!" Тутъ вже

нихто не помылыться, бо уси мы добре знаємо

свій край. Правда, йе й таки краины , де не

буває ни лита нашого, ни зимы, а стоять зо-

всимь други погоды черезъ увесь рикъ: и люде, що жывуть тамъ, тежъ добре знають, що буде

черезъ д в а — тры мисяци! Або якъ бы я запы-

тавъ васъ: що буде писля ночи або писля в е -

чора? Або: колы буває холоднійт е,— чы у ночи, чы въ день, х очъ-бы зимою, х очъ-бы литомъ?

Уси однакову видповидь дадуть. Ну, а колы я

запытаю: яка буде погода черезъ пъять день?—

тутъ не однаково догадаються. Йе, бачте, до-

гад кы навмання, але йе й домыслы, до якыхъ

доходють наукамы.

Дуже мало ще знае чоловикъ про те, яка

буде погода черезъ тры —чотыры дни або черезъ

тыждень, чы два. Д а й не дывно, що мы мало

ще знаємо про погоду, бо не такъ давно по-

мады запысуваты прызнакы погоды що-денно.

Запысують теперъ вже й про дощи й про витры.

и про тепло, и про вохкисть и сушу воздуха, да й то не по всихъ мисцяхъ, а тилькы тамъ, де можна було завесты такъ звани обсерват оріи

та д о щомир ни стан ціи. Запысують те усе, щобъ

—

18 —

А колы мы трохы не вси наукы, якъ и виру

нашу хрыстыянську, перейнялы видъ грекивъ, то й трохы не ус и наукы (арихметыка, геоме-

трыя, геодезыя, граматыка то-що) звемо, бачыте , г рецькымы назвыщамы. Метеорологычни обсер-

ваторіи почалы будуваты литъ двисти тому

назадъ (або й того нема), а менчи метеорологычни

станціи по малыхъ городахъ та селахъ хиба

тилькы за десять-двадцать литъ передъ сымъ.

Выдыма ричъ, що й доглядивъ своихъ учени

метеорологы мають далеко меньшъ, нижъ астро-

номы; черезъ те й д омысливъ певных ъ у ихъ

ще мало. Напророкуваты , колы буде дощъ, а

колы суш а—воны ще не можуть такъ , якъ

астрономы предрикають часъ у секундахъ,— де й

колы почне минытыся сонце або мисяць. Та ще

й те, що по календаряхъ пышуть про погоду

иноди зовсимъ не учени метеорологы, а такъ—

абы-хто, або ще передруковують стары нни пред-

рикання якогось Брюса, якый жывъ, колы ще не

було правдывыхъ метеорологычныхъ обсервато-

рій. Черезъ те й брехни багато про погоду у

календаряхъ.

А справжня метеорологы де-що вже добре

знають про погоду та іи змины. Що я вы чы-

тавъ зъ ихъ кныжокъ, то й вамъ роскажу: може й зъ васъ хто-небудь стане простымъ

метеорологомъ, то-бъ то заведе у себе дощомиръ

та рейку за-для миряння глыбыны снигу, або

ще й флюгеръ, а то й термометръ або барометръ, а дали и таки прехытри прыстрои, якъ псих-

рометръ, гигрометръ, анемометръ, геліографъ,

19

нефоскопъ або що. Не лякайтеся тыхъ сливъ, що я вамъ заразъ наторочывъ: уси воны грецьки, а якъ перекласты на нашу мову, то й ясно вамъ

стане, за-для чого ихъ понавыдумлювано.

Про дощомир ъ— нема чого й поясняты вамъ, б о се н а ш е слово: имъ миряють, скилькы колы

дощу выпаде: ото на майданчыку у мене винъ

стоить. Завтра вранци я змиряю, та й запышу, скилькы

милиметривъ

дощу выпало;

мили-

метръ — се маленька мира: ихъ у вершку трохы

бильше 44, а увъ аршыни— 711. Про флюгеръ

тежъ ничого багато розъясняты; по йому запы-

суеться, звидкы витеръ дме: чы зъ полудня, чы

зъ заходу, чы зъ полу д не-заходу, зъ заходо-пив-

ниччя, то-що. Анемометръ— се такый струментъ, що вымиряе сылу витра: чы дужый або сыль-

ный винъ, чы лехкый або слабенькый, бо бува-

ютъ витры, що ледве лыстя на деревахъ вору-

шать, але й такый буває, якъ отсе сьогодня, що й дерева ломыть и зъ земли зъ кориннямъ

вы вертае. Легенькый витрець пробигае 1 — 2

аршыны у секунду, а такый, якъ отсе сьогодня, то й 30— 40 аргаынъ пролетыть за тую жъ се-

кунду. Ото жъ анемометромъ сылу витра вы-

мирюють, а зветься винъ такъ черезъ те, що по

грецькы анемосъ— воздухъ, витеръ, а метръ—

мира; йе ще хытрійшый струментъ— ан емок-

граф ъ": винъ самъ запысуе и напрямокъ, и сылу

витра; зветься винъ такъ черезъ те, що по

грецькы " кграфо" значыть "пышу ".

Такъ само термометръ значыть тепломиръ; винъ показує тепло на градусы (ступени), а

20

термокграфъ — и показує, и самъ запысуе, скилькы градусивъ тепла або холоду було

вранци, въ полудень, у вечери, в ъ ночи,— ко-

женъ часъ. " Нефосъ" по грецькы значыть хмара, а " скопо" значыть дывлюся; чрезъ те н еф о-

скопъ—такый струментъ, якымъ можна розды-

влятыся и запысуваты хмарнисть неба. Г еліок-

граф ъ— такый струментъ, якымъ миряють та

запысують, якъ багато часу сонце землю пры-

гривало, бо

звисно, що сонце („геліос ъ " по

грецькы) не однаковый часъ прыгривае землю; бо колы хмары його вкрыють, то й гріе менче; йе й такый струментъ, що миряе сылу соняш-

н о го свиту, колы в оно ясно свитыть, або колы

тилькы кризь хмары або туманъ просвичуе; сей струментъ зветься актинометръ. П сихро-

метръ та гигрометръ — таки струменты, що

миряють вохкисть воздуха. Пидъ кинець баро-

метръ, у переклади — вагомиръ, показує вагу

воздуха, що надъ намы г еть простягся у гору

и на вси стороны, и давыть на насъ або сыль-

нійше, або слабійше. Воздухъ, бачте, тысне на вси

стороны однаково: и въ гору, и внызъ, и навкругы

себе; та иншый разъ бильше, а иншый— менче; ото

жъ сылу його давлиння и миряють барометромъ.

— Якъ то може насъ воздухъ давыты?—

сказавъ Прокипъ:— адже жъ мы ды шемо возду-

хомъ — и въ себе вдыхаемо и назадъ выды-

хаемо, а ще нихто не подавывся имъ?

— Ну, хай вже буде й по вашому, що винъ

не давыть, а тилькы тысне на насъ. Слухайте

жъ про його тыскъ! Оттутъ и йе головна

2 1

сыла й прычына змины погоды, и треба добре

переконати ся, що воздухъ, такъ якъ и вода, и

земля, мае ва гу и черезъ те може натыскаты

на все, що пидъ нымъ, незгиршъ якъ и земля, якъ у тій писни

спиває помершый козакъ:

" ой, радъ-бы я, матусенько, обыдви (рукы) по-

даты, та налягла сыра земля, що й трудненько

пидняты!“ Звисно, воздухъ не такъ тысне, якъ

тверда земля, або ридка вода, а слабійт е; але

усе жъ такы барометромъ домирялыся, на скилькы

винъ сыльнійше або сла-

бійше давыть

на нызъ

зверху. Усе одно — колы

бильше нальете воды у

видро, то вона мицнійше

натыскатыме на його дно,

анижъ тоди, колы іи менче

налыто; такъ и воздухъ,

колы його надъ намы мен-

че, то й тысне винъ не

такъ сыльно, якъ тоди,

колы його буде бильше. А

миряють се тыскъ

або

вагу воздуха оттымъ ба-

рометромъ оттакъ, якъ я

вамъ заразъ нарысую.

Я взявъ

папиру та

Малюнокъ 1.

й нарысувавъ отсей на-

рысъ. Нальемо, кажу, у чашку (А) ртути (жы-

вого срибла) та визьмемо скляну дудочку вер-

шкивъ у 20 заввышкы. Хай у неи знызу буде

выходъ, а зъ горы вона закрыта, або залиплена.

—

22

Попереду я

поставлю іи денцемъ унызъ и

наллю у середи ну жывого срибла, а потимъ, затулывшы горлечко пальцемъ, перегорну и

вставлю горлечкомъ у чашку такъ саме зъ

жывымъ срибломъ. У д удочци тоди ртуть зверху

спустыться уны зъ и стане на 16— 18 вершкивъ, заввышкы видъ поверху жывого срибла у чашци, або на 700— 800 милиметривъ; зверху одъ неи

буде пустота безъ усякого воздуху. Такъ стоя-

ты ме у дудочци жыве срибло черезъ те, що

вага воздуха, що давы ть зверху на нього у

чашци, не буває бильша, якъ вага того стовп-

чыка срибла у 700 — 800 милиметривъ. Колы

воздухъ наймицнійше давыть зверху на жыве

срибло у чашци, то стовпчыкъ його пидниметь

ся

хай на 770 милиметривъ, а

колы сла-

бійше, т о спустыться до 73 0 — 740. Мира його

тыску буває така, скилькы заважують 700 та

790

милиметривъ

того

стовпчыка жывого

срибла. На высокыхъ горахъ стовпчыкъ того

жывого срибла буває далеко менчый, а у до-

лынахъ та на мори— бильшый. Ото жъ, д ывлю-

чысь тры разы кожного дня на барометръ, я и запы-

сую вагу або тыскъ воздуха: колы жыве срибло

у скляній отій дудочци, що вы отамъ бачыте

на стини у шкляній шахви, пиднимаеться вгору

(хай до 760— 765 милиметривъ), то й кажуть, що барометръ йде въ гору, а се значыть, що

тыскъ воздуха стае сыльнійшымъ; колы жъ

воно спускається (хай до 745— 740 милимет-

ривъ), значыть— вага або тыскъ воздуха змень-

шуеться. А по сы хъ прымитахъ вже багато чого

можна догадатыся.

—

23

Б удемо ще такъ говорыты, щобъ се дило

ясныйше зрозумиты. Наберемо земли та насып-

лем

о ъ на стилъ або на доливку оттакъ, якъ

я нарысую: посередыни менче, а по бокахъ—

біл ьше. В сякый скаже, що у середыни (де

буква Б) земля буде менче тыснуты на до-

ливку, анижъ тамъ, де іи бильше (А, В).

А Б В

Малюнокъ 2.

Або може бачылы не разъ, якъ на води писля

того, якъ гребнешъ весломъ, робыться ямка, що наче крутніться та пересовується зъ од-

ного мисця на друге, наче бъ то плыве, хочъ

трисочкы, яки тутъ такы зверхъ воды на тому жъ

мисци плавають, и не йдуть за ходомъ той

ямкы. То й тутъ выйде, що стовпчыкъ в оды

до самого дна у середыни сеи ямкы (Б) буде

менче тыснуты на дно, нижъ по краяхъ (А, В).

Колы жъ мы добре у тямкы соби визь-

мемо, що и воздухъ важыть , такъ якъ вода або

земля, хочъ и далеко лехшый видъ ны хъ, то не

д и в н о буде, що на одному мисци в инъ може

натыскуваты

на свое дно (воду або землю)

мицныйше, а въ другому—слабійше. Колы у одно

и те саме время у одному мисци земли буде

наймицнійшый тыскъ воздуха, а у другому—

найслабшый, то першый тыскъ зветься м акси-

мумомъ (найбильшымъ), а др угый — минимумомъ

(найменчымъ).

Мы можемо стояты поверхъ в оды або по-

верхъ земли, але зверхъ воздуха, тамъ десь

геть у высочыни, мы не можемо статы. Нихто

тамъ не бувъ и не може того знаты, де саме

воздухъ кинчаеться. Але тее, що

мы можемо

знаты по доглядахъ нашыхъ за барометромъ, запевняє насъ, що у од ынъ и той самый часъ у

рижныхъ мисцяхъ, де йе обсерваторіи, буває

рижный тыскъ воздуху: буває такъ, що колы

у Полтави винъ показується 740 миллиметрамы, у Елысаветгради— 750-ма, а у Одеси — 760-ма, або й навпакы; або такъ: у насъ 735, десь дали

на в си стороны верстовъ за 100 на вкругы— 740, а

верстовъ на 200 кругомъ— 745, на 3 0 0 — 750. Отъ

в изьмемо карту, де звистни вамъ уси блыжни

городы. Буває, напрыкладъ, такъ,— ось гляньте!

Я розгорнувъ карту географычню на столи

та де-яки миста и ричкы по-надъ Днипромъ, Дономъ та Чорнымъ моремъ вырысувавъ зъ

теи карты на окремому папирци. Оттутъ бачыте

миста видъ Курського та Воронижа черезъ Харь-

кивъ. Полтаву , Елысаветградъ, Катерынославъ

а ж ъ д о О д е сы та Херсона и видъ Кыива Черни-

гова та Жытомыра ажъ до Марнополя и Ростова.

У всихъ мистахъ, де теперечкы йе обсерва-

торіи

або станціи метеорологычни, трычи на

день (У 7-й годыни вранци, у першій години и

пивдни та у 9 -й ввечери) запысують, що пока-

зує барометръ, а телеграмами дають знаты у

Петербургъ, у головну обсерваторію. На другій

день тамъ и в и готують карту всей Россіи, на

якій назначено, де бувъ максимумъ, де ми

26 —

нимумъ, де середня сыла тыску. Таку карту

заразъ и въ газетахъ печатаютъ. Оттутъ на

карти, яку я понадпысувавъ, выдко, що колысь

минимумъ (735) бувъ у Елысаветгради, а на-

вкругы чымъ дали все сыльнійша (740) та сыль-

нійша (745) була сыла тыску, такъ що максы-

мумъ десь за Харьковомъ бувъ. А на другый

день або черезъ килька годынъ весь сей кругъ, що я назначывъ стрилочкамы, пересунувся на

схидъ сонця та трохы на пивничъ, такъ що у

Елысаветгради стала тая бильша цифра (745), що була ранійше надъ Камянцемъ-Подольськымъ

та Одесою, а той минимумъ (735), що бувъ ра-

нійше надъ Елысаветградомъ,— ставъ вже десь

надъ Харьковомъ (малюнокъ 5).

Що жъ се значыть? Выходыть, що минимумы

посовуються на схидъ сонця та трохы на пив-

ничъ и йдуть дали за Волгу у Сыбиръ. Ма-

ло-сього. Стрилочкы показують, яки витры дулы

у той часъ, колы булы назначени сылы тыску.

Выходыть, що дулы в оны не уси в ъ одну сто-

рону, а кругомъ, да ще такъ, що у кожному

мисци заверталы до середыны того круга. А

кругъ сей зъ тымы усима витрамы посовувавсь

на пивнично-схидню сторону.

Отсей то кругъ и прозывають грецькымъ сло-

вомъ ц иклонъ. Що жъ се слово значыть? По на-

шому сказаты бъ треба кругъ, круговорот ъ: а по-

д ибни жъ круговороты, тилькиы маленьки, мы

иноди бачымо на ярмарковыхъ майданахъ або

й на шляху, а то й на вулыци, колы здійметься

вы хорь та й закружыть и понесе зъ собою пылъ,

27

лыстя с миття, папирци, пиръячка и други ле-

г е н ь к и речи. В ыхорь сей зъ долу займає

досыть ши роке мисце, а чымъ выще угору пид-

нимаеться,

стаэ попередъ ву жчымъ, а дали

выще зновъ розши рюється: в ы х о д и т ь н ы ж н я

його половына наче лійка, поставлена на стиль

вгору вужчою стороною, а верхня половына

такъ, якъ лійка, колы мы устромымо іи у

пляшку. Оттакъ и знызу и въ гори сь ого вы-

хоря витеръ дме, повертаючи сь у ливоручъ, а

28 —

увесь винъ посувається куды небудь упередъ, переходячы зъ одного мисця на друге (малюнкы

6 и 7). Колы такый выхорь здійметься на мори та

дуже сыльный, то винъ затягає за собою воду и

несе іи вгору стовпамы, що крутяться и пидни-

Малюнокъ 6.

маються, маючы на середыни свого зросту ву-

зенькый перехватъ и розшыряючыся и кнызу и

вгору. На мори воны звуться смерчамы (мал. 8).

А колы такый выхорь завшыршкы межы його

краямы на десяткы верстовъ, та дме дуже сыльно, то на мори звуть його штормъ, а на суходоли—

ураганъ або орканъ; винъ ламаэ и дерева, и

будивли, и важки речи заносыть якъ мало

пиръячко далеко. Але не завжде выхри си дуже

—

29 —

сыльни; воны бувають и слабійши, а усе такы

одного

роду:

ти, що

дмуть, повертаючыся

зправа на ливо та потроху забираючы у сере-

Малюнокъ 7. Выхорь на земли.

дыну круга, звуться, якъ я вже казавъ, цикло-

намы, а тыи, що злива направо (у ту сторону, якъ сонце йде по небу, ч ы у ту сторону, якъ мы

одмыкаемо замкы, або якъ стрилкы йдуть на дзы-

гаряхъ), звуться ант ициклонами (протыкругамы).

30

У антициклонахъ найбильщый тыскъ воздуха

(максимумъ) буває посередыни, а найменчый

Малюнокъ 8. Смерчъ на мори.

по краяхъ, и витры (слабійши, нижъ у цикло-

нахъ ) по краяхъ дмуть у такому напрямку, якъ

йдуть стрилкы на дзыгаряхъ.

— Добре!— сказавъ Опанасъ:— ну, хай соби

31

в и т р ы дмуть хочъ прямо, хочъ круг оворотно!

Може се й такъ, якъ дослижено вже на ты хъ

обсерваторіяхъ; а у се жъ таки зъ сього не

ви дно, видъ ч ого йдуть д о щ и , та ще иноди

дрибненьки, а ыноди оттаки злывы, якъ сього-

д ня?

— Дакъ слухайте жъ дали,— одмовывъ я :—я

ще далеко не усе росказавъ. Я тилькы розъ-

яснывъ, що витры бувають неоднакови: бувають

прости, що д овго дмуть у од и нъ бикъ, а то

ще й круговоротни або циклонни. Литъ шисть-

десятъ назадъ уси думали , що витры тилькы й

бувають прости, що колы дме витеръ у насъ зъ

полудня, то значи ть винъ выйшовъ зъ Туреч-

чи ни , Арабіи, Египту, або ще зъ дальшых ъ по

за Египтомъ краинъ; а теперъ вже запевни-

ли ся, що у насъ бильша часть витривъ йдуть, отъ якъ отсе бачи те на карти,— усе навкруги

та до середины того круга. Се замичено було

за Севастопольськои війни у ноябри

1854-го

року, колы французськи та англійськи военни

параходы булы пидъ Севастополемъ. Тоди силь-

ный циклонъ ураганомъ почався у Гишпаніи

и Франціи,

перейшовъ, кружывшыся, черезъ

Италію и Турцію на третій день до насъ у

Чорне море, а на четвертый — до Крыму, та й

тутъ потрощывъ де яки суда непрыятельськи, яки не всти гл и заховати ся по лиманахъ та

не стали на якори, хочъ имъ зъ Франціи по-

дана була телеграмою звистка, що тамъ на за-

ходи була буря, то може й имъ треба бъ бе-

регти ся.

Отъ з-за

часу тіеи, такъ прозва-

нои Б алаклавськои, бури и запрымитылы, що

ураганы йдуть кругамы зъ захидныхъ сторинъ

у схидни; а потимъ, якъ почалы таки що-денни

карты вырысову в аты, якъ отсе у " Правитель-

ственному Вѣстнику ", то й почалы замичаты: пры якымъ тыску воздуха, яки циклоны, якъ и

куды йдуть, и що зъ погодою роби ться, колы

воны проходять надъ якою небудь краиною.

Теперъ вже дозналыся й того, що зовсимъ

не одынъ той самый витеръ кружляє, а що

пры циклони навкругы його витры розвываються

рядомъ одынъ за другымъ, та усе стараються

икъ середыни круга забиратыся; а ще колы весь

той кругъ зъ своимы витрамы несеться на схидъ

сонця, то й не можна, значыть, сказаты, що одынъ

я кыйсь витеръ обійшовъ велыку просторинь нав-

кругы та й зновъ на те саме мисце вернувся, звидкы выйшовъ.

Ну, все се я вже розибравъ,

аджежъ

такы вы не кажете, зъ чого саме дощи бе-

руться?—зновъ перебывъ мене Прокипъ.

Та якый же бо вы нетерплячый!— одказавъ

поладить трохы, може вже скоро й д о д ощивъ

доберемося. А я зновъ такы ще повернуся до

ты хъ круговоротныхъ або циклонныхъ витривъ, бо ще не усе доказавъ про ихъ. Колы воны

дужчи або сыльнійши бувають, а колы— легеньки

та слабеньки? Отъ же вже запрымичено, що

колы впоперекъ усього круга чы циклона буде

якый десятокъ, або й килька десяткивъ вер-

стовъ, а рижныця помижъ тыскомъ воздуха на

краяхъ циклона и въ середыни його буде ве-

—

33

л

ы ка, то й вихры на краяхъ циклона будуть

дуже сыльни. Хай бы, н апрыкладъ, оттутъ у

насъ барометръ показу в авъ 740 милиметривъ тыс-

ка, а на вси стороны видъ насъ, верстовъ на 50, вже 760 милиметривъ, то о тамъ на краяхъ будуть

сыльни бури, да ще й зъ сыльнымъ дощемъ, блыскавкамы та громомъ. А колы кругъ або

циклонъ простягнеться на обыдви стороны на

с отни верстовъ, такъ що впоперекъ його буде

хай пивторы ты сячы верстовъ, а тыску у се-

ре д ыни циклона буде, визьмемо, 740, а на краяхъ

тилькы 760, то хочъ и витры по краяхъ будуть

таки сами кругови, але воны выйдуть и не сыльни

и не скори, та й дощи на ты хъ краяхъ циклону

будуть тыхеньки— якъ въ-осены бувають, и довше

т я гт им у ться , нижъ оти л итни грозови дощи.

Задня

сто р о н а

Малюнокъ 9.

Ось гляньте, я нарысую, якъ по мойому выйде

першый прыкладъ, де поперечныкъ циклона не-

велыкый, а рижныця межы тыскомъ на краяхъ

циклона и въ середыни його велыка (малюнокъ 9).

3

А ось якъ я нарысув авъ бы другый пры-

кладъ, де циклонъ простягається на пивторы

тысячи верстовъ, а рижныця ты ску— невелыка: У першому циклони и витры по краяхъ бу-

д у т ь дужчи, и самъ винъ пересуватыметься на-

право (то бъ то на схидъ сонця), якъ показано

стрилкою, скорійше, такъ що передня його по-

лови на (пры витрахъ зъ полудня) пройде надъ

намы годынъ за 6— 8, середына безъ д о щ у __

хай тежъ годыны 2— З, та задня сторона (пры

витрахъ зъ пивночы) — годынъ за 6—9 (такъ

завжде буває, що задня сторона довше тя-

гнеться и витры у ій слабійши). А у другому

циклони й передня сторона (пры полуденны хъ

витрахъ) тягтыметься надъ намы може 1— 11/2

сутокъ, а задня 1—2 сутокъ, та ще середына, колы дощи перепыняються, тежъ г одынъ 30 тры, або трохы бильше.

У першому прыклади змина хмарного неба

(на передній сторони циклона) на ясне (у сере-

д ыни його) и скорійше проходыть и бильше

прымитна, бо писля такого хмарного неба, якъ

—

35

отсе теперечкы, скоро настане ясне, блакитне та

ч ы с т е ; а у д ругому прыклади (якъ то в ъ-осены

бувае) и на передній и на задній сторонахъ цик-

лона не такъ то дуже си льно небо потьмарыть

хмарою, и не такъ то дуже ясно на середини буде.

Такъ воно буває. А отъ теперъ вже й Па-

насови треба мени одповидь податы ,— видъ чого

саме зъявляються дощи? Просто скажу, видъ

того що въ якому-небудь мисци набирається

яко мога бильше водяной пары. Т іеи пары

завжде йе у воздуси чимало: скилькы бъ мы

воды не выпарылы, х очъ цилый ч ав у нъ на

двори, уся пара розійдеться у воздухъ и въ

йому вже зостанеться. Скилькы бъ уси яки йе

парови машины не вы пустили зъ себе пары за

день, скилькы бъ сонце не выпарило іи зъ

ричокъ, болотъ, морей, — уся тая пара тежъ у

воздухъ втягається и въ йому розходи ться. Зна-

чи ть, воздухъ буває або бильше сухы м ъ, або

бильше вохкымъ: я вже казавъ, що вохкисть

його миряють гигрометрами та психрометрами .

Ну, хай буде сто якыхъ вели чи нъ (хунтивъ, чы

пудивъ тамъ, або-що) воды, то бъ то водяной

пары, на сто верстовъ просторони навкруги . Вы

самы знаете, що колы холоднійшый воздухъ, то въ йому може меньше вдержаты ся пары, нижъ у теплому: колы церква нетоплена, хо-

лодна зимою, а люде надышуть у ій багато

пары, то тая пара понасид ае на стины та, пе-

ревернувши ся у воду, и стикає по ихъ у нызъ

краплямы ; а въ литку, колы воздухъ теплый, сього не буває, бо у теплому воздуси бильше

3

пары може помистытыся. Такъ само и въ хати

зимою, якъ хатня пара дойде до холодного викна

то й осяде тамъ, та ще й замерзне; а въ литку

х очъ іи и стилькы жъ одъ борщу, людського

натовпу, то-що, а теплый воздухъ усю іи въ

себе вбирає. Воздухъ наче бъ то йисть и ков-

тае у себе пару, а щобъ наистыся вдосыть

колы винъ теплый, треба йому іи бильше. Отъ

и кажуть, що колы винъ пры такій або иншій

своій теплоти стає вже сытый, — насытыться.

то й залышня пара (яку вже наче бъ то йому

проковтну ты не сыла) обертається у крапли

воды. Отся залышня пара такъ

само й у воз-

дуси на двори, колы воздухъ похолодшае, обер-

тається у д о щ ъ . А к о л ы в и н ъ х о л о д -

шае? И на двори теплый воздухъ, якъ и у хати, простує вгору, а холодный— до долу. Пры ци-

клони, кружляючы по-надъ землею, винъ пид-

нимаеться

вгору,

а пры антициклони спу-

скається у-нызъ.

Отъ и выходыть, що по кра-

яхъ циклона витеръ выносыть у гору воз-

д у х ъ , а угори винъ робыться х олоднійшымъ.

Годи навкругы циклона пара зкуплюеться у

хмары , а дали, якъ той остылый воздухъ на-

сытыться тымы ста пудамы пары, якои й не

выдко було, покы винъ бувъ теплійшый, пара тая

переходыть у крапли воды, а воны й падають (або, якъ ще кажуть, осидають) на землю дощемъ.

Отъ же, зновъ выбачайте вже мени, Панасе, покы дило до дощивъ дойде, я про циклоны та

антициклоны ще де-що поясню. Ото вже я ры-

сувавъ вамъ фигуры циклонивъ: воны й коро-

—

37

тен

ьк

и

бу вають — иноди на кильканадцять вер-

стовъ, а иноди — й шыроки; а антициклоны, якъ

б ы и хъ та к ъ са м о зм а л ю ва ты , бувають далеко

бильше протяжни:

Максимумъ тутъ займа велыку просторинь.

Колы такый антициклонъ розстелеться надъ на-

м ы въ л и тк у , то в сюды на шырокій його сере-

дыни буде посуха й спекота пры ясному неби, а зимою—тежъ пры ясному неби— велыкый х о-

лодъ. На краяхъ, якъ я вже казавъ, витры дуты-

муть, якъ кажуть, по сонцю або въ напрямку

часовой

стрилкы.

Ще повторюю, витры зъ

такого антициклону

розтикаються,

обкружу-

ючы його, зверху внызъ д о земли и в ыробляють

такъ звану горишню т ечію воздуха, то ди якъ у

циклонахъ в оны йдуть знызу видъ земли у г о-

ру и зъ ихъ походыть долиш ня т ечія воздуху.

Ся д олишня течія у гору несе теплый воздухъ, що на гори прохолоне, а горишня антициклонна

течія зверху уны зъ жене х олодный воздухъ.

Я ще нарысую, що выходыть зъ того, що я

доси вамъ предъяснявъ. Колы въ антициклонахъ

витры спускаються уны зъ зверху видъ макси-

мума и кружать злива направо. розходячыся зъ

середыны на край антициклону, а у циклонахъ—

—

38 —

з н ы з у о д ъ м и н и м у м а и к р у ж а т ь

з л и в а н а п рво

, зхд

я

ча

ы

сь уе -

реды ну циклона, то вы йду ть

ось

ан

т я

ыки на

цпрям

и ки в

китри

л въ п

о ры ц

н икл

а она

х хъ т

ъ а :

Мал. 12. Горишня течія воздуху Мал. 1 3

Долишня теч

ія воздуху згоры ун ызъ.

знызу вгору.

Антициклоны , що зимою простягаються на скилькы тысячъ верстовъ и держать, бувае

п и д ъ с о б о ю и н о д и

с к и л ь к ы т ы ж н и в ъ я с н е н е б о

и б е з в и т р я н и м о р о з ы ( о с о б л ы в о у С ы б и р у , д е

в о н ы с т о я т ь н е р у х о м о и н о д и и к и л ь к а м и с я -

ц и в ъ ) , у л и т к у д а ю т ь

с е б е з н а т ы д о в г ы м ы ж а -

р а м ы п о с и

л ь к а д н и в ъ а б о т ы ж н и в ъ . В о н ы т о -

д и н а ч е б ъ т о т и л ь к ы о з н а ч а ю т ь м е ж и , п о я к ы х ъ

п о м и ж ъ и м ы п р о х о л я т ь ц и к л о н ы . Ц и к л о н ы ж ъ

п р о б и р а ю т ь с я у с у т о ч к а х ъ п о м и ж ъ д в о м а а н т и -

ц и к л о н а м и у с е т а к ъ , щ о м а к с и м у м ы о с т а ю т ь с я

о д ъ и х ъ п

р

а

в

о

р

у

ч

ъ

.

И

н о д

п

ер

ъ и

с ц

о б и

о к

ю л о

а н н

т ъ

и ц ,

и зк у

л осн тъ р и в ш

ы

з ъ

м а к с и м у м о м ъ ,

39 —

р

о

зд

иляеться на два циклоны, яки розходяться

о д ы н ъ видъ другого и усе такы простують обы-

д

ва на схидъ сонця, забираючы трохы на пив-

ничъ, якъ я вже казавъ. Ось гляньте, якъ воно

означено по карти, яка що-дня у " Правитель-

ственному Вѣстнику" друкується.

Я знявъ зъ полыци килька нумеривъ газетъ

за литни дни й за зимни и розъяснявъ, яки тамъ

показани города, рикы, моря; дали, — що одни

чысла вызначають барометрычни тыскы, а други—

температуру, що стрилкы ч ы зъ однымъ, чы зъ

двома, чотырма пиръячкамы збоку вызначають

слабійши або сыльнійши витры и ихъ напрямки*).

Г ости мои, натовпывшыся до столу, розгля-

далы ти карты и додывлялыся, якъ писля од-

ного дня на другый (у другому нумери газеты) вызначени кругы циклонивъ перемищалыся впра-

во и трохы на пивничъ одъ нащы хъ мистъ за

Волгу и по-за Уральськи горы.

— Ну, скажить на мылость Б ожу! Скилькы

разивъ у волости

бачывъ я у „Правитель-

ственному Вѣстнику" отси сами малюнки ! Та не

розуміючы, до чого воно, ды вувався, на що то

одну и ту саму карту Р осіи, та ще й безъ

пидпысу, яки де ричкы течуть и яки миста де

сы дять,—що дня передруковують,— тилькы д у р-

нисинько, мовлявъ, папиръ переводять! А що над-

пи сано тамъ: „Метеорологическая карта", то я

й не запрымйтывъ и доси не знавъ, що воно

значыть— "метеорологичеська!" — озвавсь хтось.

*) Стрилка зъ однымъ пиръячкомъ—найслабшый витеръ, а зъ

4-ма и 5-ма—сыльни бури.

40

— Та тутъ не тилькы сього вы не запры-

митылы, а й того ще, що знызу пидпысано:

" Общее состояніе атмосферы... Вѣроятная погода...

Барометрическіе минимумы..." отамъ то и т. д.

Но др угы хъ газетахъ, де й карты такой

нема, усе такы пышуть про те, яка атмосфера, та про витряну погоду на другый день, а от-

тутъ и карта и увагы си пропечатани.

Ось гляньте: оттутъ кружкі смужкамы вы -

значени,— то й йе циклоны, що булы 4 іюня

1902 року. Чытайте й те, що пидпысано знызу.

— А що то за „атмосфера"?

— Тежъ грецьке слово: по нашому просто— воз-

духъ ! Онъ яке „состояніе" його (станъ атмосферы) було 4-го червця 1902-го року (мал. 14): минимумъ

бувъ коло города Сердоболя (Олонецькои губерніи, за Петербургомъ, коло Л адожського озера), и надъ

сымъ мистомъ проходывъ циклонъ, — саме де на-

миченый кружокъ зъ чысломъ 750; другый подиб-

ный кружокъ зъ чысломъ 760 розмистывся надъ

Полтавою та Харьковомъ, але не дуже ясно.

Тымъ то и дощи булы 4-го іюня навкру гы отого-

пивничного циклона, у передній сторони котрого, якъ показано на карти, було 16— 18 граду сивъ

тепла, а позадъ його, де пивнични витры булы, вже

тилькы 9— 8, навить 6 градусивъ *). А ось вамъ ще

*) Дыв. „Правительственный Вѣстникъ" , 5-го іюня 1902 г.:

" Общее состояніе атмосферы. Давленіе выше 760 мм. въ Норвегіи, на западѣ Европы, на югозападѣ Россіи и на Уралѣ, барометри-

ческіе минимумы на озерахъ (Сердоболь 749) и на Каспійскомъ

морѣ (Красноводскт. 754). Дожди выпали на сѣверѣ, грозы наблю-

дались мѣстами въ центрѣ и на востокѣ, сухо на югѣ Россіи.

Температура нѣсколько ниже нормы на сѣверо-западѣ и западѣ, близка къ нормѣ на Днѣпрѣ, выше нормы въ остальной Россіи" .

—

41 —

4 червня 1902 р., о 7-ій годыни рано.

М алю нокъ 14.

42

28-го сичня 1903 р., о 7-ій годи ни рано.

Малюнокъ 15.

43

29-го сичня 1903 р., о 7-ій годыни рано.

М а л ю нокъ 16.

44

инши два прымиры розсяглы хъ шыроч енныхъ цик-

лонивъ зъ зимньои д обы (мал. 15 и 16), де мини-

мумъ у 725 милиметривъ на одному бувъ далеко

на схидъ сонця за Волгою— коло города Вяткы, а

максимумъ у 782 милим, по-за Варшавою, у Ни-

меччыни *), а на другому максимумъ (780)— пе-

рейшовъ на Дунай, а минимумъ (725) зъявы вся

по-за

Балтыйськымъ

и Б илымъ моремъ на

пивночи. На мисцяхъ городивъ на сы хъ картахъ

стоять квадратыкы: колы воны зовсимъ чорни, то значыть, що усе небо було хмарамы вкрыте, колы чыстеньки, то й небо було чысте. Зирочкы

стоять тамъ, де снигъ йшовъ. И дощ ъ и снигъ

тутъ звуться— " осадками" , що осидають зъ неба

на землю **).

Зъ останнихъ сливъ до малюнка

16-го

можете бачыты, що колы по такыхъ картахъ до-

*) Дыв. „Правительственный Вѣстникъ" 29 января 1903 г .:

" Общее состояніе атмосферы. Барометрическій минимумъ на

востокѣ Россіи (Вятка 725 мм.), максимумъ, въ центральной Европѣ

(Цюрихъ и Хемницъ 782 мм.). Сильные вѣтры отъ сѣвера на озе-

рахъ и сѣверо-востокѣ, отъ запада въ центрѣ и частью на югѣ.

Ясное небо въ Финляндіи, Прибалтійскихъ губ. и на западѣ, осадки

выпали въ остальной Россіи. Небольшіе морозы на сѣверѣ, востокѣ

и въ центрѣ, температура около 0° на западѣ и югѣ Россіи" .

**) Дыв. „Правительственный Вѣстникъ", 30 января 1903 г.:

„Общее состояніе атмосферы. Барометрическіе минимумы на сѣ-

верѣ Европы (Вардэ 721 мм.) и на Уралѣ (Ирбитъ 736 мм.); вы-

сокое давленіе въ центральной Европѣ (Цюрихъ 781 мм., Бѣлградъ

780 мм.). Осадки выпали на сѣверѣ, въ Прибалтійскихъ губ. и на

востокѣ Россіи. Оттепель въ Финляндіи и на западѣ, слабые морозы

на югѣ, значительные на крайнемъ сѣверо-востокѣ (Усть-Цыльма—

26 град.), умѣренные въ остальной Россіи. Вѣтрено въ большей

части Россіи. Штормовыя предостереженія посланы вчера въ 7 ч.

20 мин. вечера на Балтійское море и сегодня въ 12 ч. 30 м. дня

на Таганрогскій заливъ" .

45

гадуються, що може буты на другый день де-

небудь штормъ, то туды и телеграми заси лають, щобъ корабли остерегалыся.

— Д акъ отсе жъ то циклонъ та антици-

клонъ,— озвавсь Прокипъ:— а вы казалы, що воны

кругли! А якъ я бачу и на сій газети, що у

васъ на столи, и на сій, що у мене у рукахъ,—

воны выходять таки, якъ яйця, або якъ коконы

шовкового хробачка!

— А то, бачте, Прокопе, в ыйшло черезъ те, що я казавъ и ры сувавъ вамъ просто кругъ, щобъ

тилькы дило розъясныты; а ще не усе доказавъ

до кинця,

та отсе навмысне вамъ и газеты

выйнявъ, щобъ до кинця доказаты. На дили, справди, циклоны и антициклоны не бувають

зовсимъ кругли, а такы трохы розтягнени. Колы

воны проходять одынъ за другымъ и одынъ

наскочыть на другый, то буває и таке, що зъ

дво хъ зробыться одынъ; а буває и такъ, що

одынъ циклонъ розбывається на два.

Се усе

можна розгледиты, якъ передывлятыся одну

карту за другою по черзи днивъ, до якыхъ воны

стосуються.

Теперъ я вернуся зновъ д о того, зъ чого

почавъ одповидь вамъ даваты. На краяхъ ци-

клона пры долишній

течій

збирається най-

биль шъ усього пары, яка скупчується у велыки

хмары. Чымъ дужъ воны пролитають надъ зем-

лею и дужче зкупчуються, тымъ бильше и ско-

рійше на ихъ краяхъ зъ пары вы роблюється

вода

и тымъ

бильшымы

краплямы

во н а ,

спадає на землю. Значыть, колы сыльна буря,

то й дощъ буває бильшъ краплыстый. Окримъ того

на краяхъ циклона збирається багато электрыч-

носты. яка теж ъ, якъ и пара, розповсюджена скризь

по воздуху;

а

якъ тутъ іи збереться ба-

гато, та ще пидъ жару,— то й почынаються тутъ

выбухы той электрычносты, — зъ того й бли-

скавки й гримъ. Коли у осинню або зимову до-

бу холодно, сього не буває; та й у литку, коли

циклонъ широченний зъ поважними витрамы

йде, тежъ буде просто д ощъ безъ грозы и бильшъ

затишный.

— В ы ходыть, значить, що дощи походять

видъ тыхъ круговы хъ або циклонныхъ витривъ.

Та такъ воно й справди буває, колы насуне

зъ сильнымъ витромъ оттака хмара, якъ сьо-

годня! Ну, а чого жъ то дощи бувають рижни: або таки сыльни, якъ сьогодня, або зовсимъ

тыхеньки? Та чого се й хмара на хмару не по-

ходить?— запитавъ Свырыдъ.

— Да й про хмары треба намъ де-що поба-

лакаты , бо справди хмара на хмару не схожа, усе одно якъ чоловикъ на другого чоловика не

схожий: скилькы , мовлявъ, людей, стилькы й

рижныхъ особыць. Ну, а вы жъ знаєте, що й

людей, не вважаючи на те, подиляють тилькы на

три головнійши породы: чорныхъ, мидяно-чер-

воныхъ та билыхъ, якъ отсе мы зъ вами; то й

хмары такъ само можна згуртуваты у скилькы

особыхъ

роздиливъ.

И

залежыть

той або

иншый ихъ выглядъ або порода видъ того, у якому мисци циклона або антициклона воны

згуртовуються, та ще й в идъ того, якый се ци-

47 —

клонъ: чы вузенькый на килька верстовъ, або

десяткивъ верстовъ у поперечныку, чы шыро-

ченный, якъ отой зимній, що я показувавъ вамъ—

верстовъ на тысячу, а то й бильше. Самы бачы-

лы, що хмары бувають и чорни, и сири, и били, якъ снигъ. Дакъ колиръ ихъ не рижныть, бо

хмары — не що, якъ пара, и то тилькы такъ

здається намъ, що воны то темнійшають, то

биліють. На дили жъ воны бувають тилькы або

ридчійши, або густійши: колы воны густи, обля-

гають усе небо, а у гору надъ намы може на

скилькы верстовъ завтовшкы, то сонце видъ насъ

зовсымъ закрыють, якъ отсе сьогодня: а безъ со-

няшного свиту усе робыться чорнымъ, то и

хмара така обложна буде чорна, якъ отсе те-

перечкы. А отъ завтра, писля перерыву, колы у

задній сторони теперишнього циклону пійдуть

розрывни хмаркы, невелычки, на поглядъ якъ

баранци, а сонце освичуватыме ихъ, то й по-

бачыте, яки воны будуть гарненьки та билень-

ки, мовъ клубъя чыстои ваты, де-не-де тилькы

темнійши (у тыхъ мисцяхъ, куды свитъ сонця

черезъ ихъ товщу не проходыть). А то жъ ба-

чылы може и таки хмарочкы, що наче тонень-

ки оскубыны зъ птычог о пера по небу розсте-

ляються, або

й бильши та густійши, а усе

жъ такы прозори, якъ мережка; а то ще й таки, якъ покуйовджена вовна зъ темнымы смугамы. А

колы (уранци буває) туманъ зъ земли пидни-

маеться, то й се— ти жъ сами хмары, тилькы

сами блыжчи до насъ— по надъ самою землею.

А пидниметься сей туманъ на одну - дви вер-

—

48

ствы вгору,— вже зъ його й хмара зъявыться

такого або иншого в ыду: або суцильна обложна, або розрывна, купьямы.

Рижни породы хмаръ и звуться у метеоро-

логіи

рижнымы назвыщами, вже не грецькы-

ми, а латынськимы . Тій хмари, що розстеля-

ються по-надъ землею при шырокыхъ цикло-

нахъ не вище, якъ на одну або пивторы верстви

надъ нами, закриваючи весь небосхылъ, звуть-

ся— ст рат и, що значить— розпростелени безъ

перерыву. Тіи, що скупчуються у били клубки

або купья зъ темнымы смугами, верстви на

пивторы - д ви надъ землею, звуться к умули, то

бъ то скупчени; колы воны стануть ще густійши, а черезъ те й темнійши, да ще й грозу несуть

зъ собою, то вже звуться ним би, то бъ то, якъ

кажуть, тучи. Коли си нимби вище стоять, вер-

стовъ на 8— 4 видъ земли, то здалека намъ зда-

ються бильше скупченими у шматки, то й звуть-

ся кумульо-ни мби, а колы пливуть трохи нижче

и збиваються у одну хмару, то кумульо-стра-

ти (то бъ то наполовину згуртовани у купки, а наполовину розпростелени на усе небо). А

оти тоненьки, якъ ни точки або пиръячка, такъ

и звуться — пиръянымы, а по латыни — цирри.

Воны тоненькими смужками плавають верстовъ

на 8 — 10 надъ землею; колы на тій же висоти

або трохи нижче зъ ихъ складається мережка

бильше зплетена, але усе жъ таки прозора, що

кризь неи сонце видко, т о ихъ звуть цирро-

страти, нижче, верстовъ 6— 7 надъ землею, вони

бувають ще густійши и бильшъ сплетени, такъ

49

що вже ледве

кризь

ихъ побачы шъ сонце,

и звуться тоди а л ьто-стр а ти (то бъ то высоко

розпростелени), а ще ныжче, верстовъ на 4 — 5

надъ землею плывутъ таки хмары , що воны

наче бъ то баранци (кумули) и трохы наче бъ

то якъ пиръячка (цирри); таки вже звуться —

ци рро-кумули.

Яки-жъ то хмары у якому мисци циклона

розмищаються? Ото жъ я вже й роскажу по по-

рядку,— зъ якымы хмарамы по черзи надходыть

на насъ циклонъ. Запрымичалы вы вже таки

дни, що вранци до-обидъ небо таке ясне, яке

вже було килька днивъ передъ тымъ, а въ

обидню годыну почнутъ пивни оды нъ за дру-

гымъ кукурикаты. Выйдить лышень на си ку-

курикання та гляньте на небо! Заразъ и поба-

чы те, що зъ заходу скилькома пиръячкамы вже

надходыть на нашъ горизонтъ (то бъ то на

обрій, або на усе мисце, яке мы бачымо нав-

кругы себе)— отіи пиръяни хмаркы, або цирри.

— А

чого жъ то вы пивнивъ прыплелы,

колы сами пидсміювалыся надъ прымитою про

курку, що у воду на Стритення чы правою, чы

якою ногою ступає?— зновъ перебывъ мене, наче

дратуючы, Прокипъ.

— А тымъ то й згадую я про пивнивъ, що

си прымиты—якъ разъ до дила стосуються.

Кажуть, що колы пивни не у свій пивнич-

ный часъ кукурикають, то с е — "на дощъ " , и

се правда. Пивни, бачыте, тежъ справляють

службу барометра. Хто його зна видъ чого,—

чы тымъ, що воны мають гребинь, якого у дру-

4

50 —

гы хъ птыць немає, але воны почувають змины

тыску воздуха: колы винъ побильшуеться, то

воны й крычать; и зновъ крычать, колы винъ

зменшується. А змина тыску

воздуха буває

разъ тоди, колы на насъ зъ заходу находыть

циклонъ, а вдруге— ще й тоди, колы винъ

з-надъ голивъ нашыхъ дали посувається на

схидъ сонця. Отъ колы барометръ пры ясній

погоди стоявъ нерухомо д нивъ зо тры на од-

ному чысли, хай 765 милиметривъ, а потимъ

почне падаты унызъ на 760, а дали ще ныж-

че— на 758, що

завше

буває у нашій сто-

рони у теплу литню добу, то я, запрымитывшы

се по барометру, такъ само выйду глянуты , чы

немає вже на ясному неби отыхъ пиръяныхъ

хмарочокъ? И справди, якъ пивни проспивалы

пры такому спади унызъ барометра, та я вбачу, що покы-що легенькый витрець дме зъ пив-

денно-захидньои або зъ пивденнои

стороны,

а на неби зъявылыся отіи пиръяни хмары, то

я й скажу, що дощъ буде,— и вгадаю. Хочъ бы

у мене и барометра не було й флюгера, в га -

даю! Стану я такъ, щобъ витеръ мени просто

межы-плечи у спыну дувъ, то вже по строю

циклонивъ та антициклонивъ зразу впизнаю, що максимумъ буде праворучъ та трохы позадъ

мене, а ливоручъ, трохы передо мною — мини-

мумъ, то бъ то осередокъ циклона; а ще хмаркы

си пиръяни запевнять мене, що циклонъ вже

наблыжаеться, бо воны тилькы й бувають, що

на самыхъ краяхъ його. Запевнывшыся въ симъ, я ще розгледжу, у якій саме сторони неба зъя-

—

51

вылыся си пиръяни цирри (мал. 17): колы просто на

захидъ одъ мене ( № 1 ), то, значыть, тутъ сере-

дына циклона; колы на захидно-пивничній сто-

Малюнокъ 17.

—

52 —

рони (№ 2), то, значыть, циклонъ пройде на

пивничъ од ъ мого хутора и може й зовсимъ не

зачепыть його своимъ полуденнымъ краемъ; а колы си хмаркы будуть на пивденно-захид-

ній сторони неба ( № 3 ), то певне циклонъ про-

стуватыме прямо на мій хутиръ по стежци, яка

отутъ назначена стрилкою.

Горизонтъ нашъ, або обрій, якъ самы знаете, завжде круглый, оттакый якъ на малюнкови 17.

Колы йде такый циклонъ, що я зазначывъ

№ 2, то винъ посувається, якъ стрилка пока-

зує, — на сх идъ сонця и трохы на пивничъ.

Бачу я тоди пиръяни хмаркы видъ себе на за-

хидно-пивничній сторони. Чы надійде дощъ на

мій хутиръ, чы ни,— залежыть в идъ того, чы

крутійшый кругъ того циклону чы просторій-

шый: бо колы циклонъ вузенькый, то винъ може

пройты на пивничню сторону видъ мого хутора, де й дощъ буде, а надъ моею оселею або тиль-

кы накрапатыме трохы, та й пройде, або и

зовсимъ дощу не буде; а колы винъ розсяглый

та шырокый, то такъ або сякъ краемъ своимъ

зачепыть мій хутиръ. Такъ само може буты и зъ

циклономъ № 1 : колы винъ вузенькый (на киль-

канадцять верстовъ), то вже пройде тилькы повзъ

хутиръ: барометръ почне спускатыся, пивни пе-

рекрычать, почувшы тее, що и барометръ по-

казує, а дали зновъ барометръ стане на свое

попереднє мисце. Колы жъ простує на мене цик-

лонъ № 3 , х очъ и не дуже шырокый, то вже

тоди, якъ по пы саному, буде оттаке якъ я ро-

скажу далій; або колы шырокый розсяглый цик-

53

лонъ йтыме зъ заходу, то вже чы такъ, чы

сякъ, а насуне на мій ху тиръ.

— А якъ же його вгадаты , чы розсяглый, чы вузькый циклонъ

надходыть?— запытавъ

х тось.

А й по тымъ и по другымъ прымитамъ: одно— де тій хмаркы цирри, а за имы и скупчени

выдко: колы вузенькый циклонъ, якъ на першому

малюнкови (№ 17), то я бачу ихъ зъ одного боку; а колы винъ шырокый, якъ на другому (

18).

то я бачу ихъ наче бъ то зъ трьохъ сторинъ: и

зъ заходу, и зъ пивнично-захиднои и зъ полу-

денно-захиднои сторинъ. Треба ще додывлятыся, чы хутко, чы забарно спадає

барометръ, чы

сыльни витры, чы слабійши, а то ще й гле-

д ючы,— якъ и яки хмары миняються одна за

другою. Я жъ вже росказувавъ, що й раптомъ, шкваломъ зрываеться буря, колы вузькый цик-

лонъ та зъ велыкою сылою

наблыжаеться,—

тоди барометръ хутко у нызъ иде: колы за одну

годыну винъ спадає на одынъ милиметръ, то певне скоро буде и буря й дощъ; та ще

колы учора й сьогодня дуже парыло, то цик-

лонъ изъ грозою хутко надбижыть, якъ отсе

сьогодня; а колы витры тыхеньки, барометръ

помалу спадає, то й дощъ не буде дуже сыль-

ный и не такъ скоро надійде. А то ще й такъ

у насъ буває, що колы барометръ у литку

ныжче 755 милиметривъ стоить, то хочъ и пры

сыльны хъ витрахъ, а дощу не буде: на краяхъ

циклону не всты гне зибратыся стилькы прохо-

лодженои пары, щобъ зъ неи и дощова хмара

54

выробылася. Тоди кажуть у насъ: " збиравсь

бувъ д ощъ, та витеръ хмару розигнавъ" . Але

те усе вже подробыци, а я почну зновъ голов-

нійшый свій прыкладъ росказуваты. Ну, поба-

чылы ото ми пиръяни хмарки; годынъ за 5— 6, а то й бильше, перейдуть воны черезъ наши

головы, посу ва ючыся

зъ полуденно-захиднои

55

стороны у пивнично-схидну; а слидомъ за нымы

вже пидуть пеленасти, хочъ и прозори, мереж-

чати хмаркы, а дали кумули (баранци), а тамъ—

тучы або дощови хмары. Скилькы тамъ часу, г ле-

дючы по тому, чы шырокый циклонъ, чы вузькый

йде надъ намы, усе буде дощъ иты; дали— выяс-

ныться небо на якый часъ, покы буде найменьше

тыску (минимумъ) и д ощи перепыняться. Зновъ

заспивають пивни, бо зновъ почують, що тыскъ

воздуха вже

бильшае; пры сьому барометръ

пиднимаеться въ гору: се вже, значыть, надъ

нашыми головами задня сторона циклону про-

ходить; вона, якъ я вже

казавъ, буває роз-

тягнена на бильше верстовъ. нижъ передня; д ощи

зновъ итымуть, але вже перерывчасто, зъ пе-

репынкамы: тоди розирвани хмары миняються

зъ соняшнымы просвиткамы. Тутъ и витры не

таки вже дужи, якъ у передній половыни цик-

лону, та й дмуть вже воны не зъ полудня, а

зъ пивночи. У литку си задни д ощи х олоднійши, анижъ попередни. Отъ такъ то пры ходи цик-

лонивъ буває, и се коженъ зъ васъ , якъ почне

прыд ывлятыся, замитыть и безъ флюгера й безъ

барометра.

Щ е додаты треба, що писля довгои добы

яснои погоды, значить, колы шырокый анти-

циклонъ стоявъ або потроху посувавсь на схидъ

сонця надъ нашымы головамы, колы вже пройде

од ынъ циклонъ, то скоро за имъ и другый по

тому жъ напрямку пиде,— подибно тому, якъ

на тыхій води, гладкій якъ стилъ, одна хвы ля

здійметься, то за нею вже й друга, й третя пи-

56

дуть хвылюваты. Такъ само и минимумы люб-

лять йты одынъ за другымъ. Зновъ, значыть: писля одного другый насуває: тутъ вже обхо-

д ы ться дило и безъ пиръяныхъ хмарокъ, що

высоко плавають: зразу скупчени кумули писля

т рохы прозорчастыхъ надходять зъ заходу, и

зновъ те саме робыться, якъ и пры

пер-

шому циклони. А пиде цилый рядъ такы хъ не-

шырокыхъ циклонивъ, то тоди й дощи одынъ

за другымъ поспишатымуть:

то тій,

що у

передній сторони циклону, то тій, що у задній.

Оттакъ то писля п о с т и й н о и я снои погоды

робыться переминна, що перебаранчае людямъ

сино скосыты, в ывялыты, высушыты та въ ко-

пыци скласты. Черезъ те жъ и кажуть, що пры-

рода не любыть миняты погоду: якъ стане по-

суха, то покы не зъявы ться першый циклонъ, вона довгенько держыться. А якъ пройшовъ

першый циклонъ, то мовлявъ, якъ тій незару-

ченій д ивчыни—не було, не було женыхивъ, а

тамъ якъ сыпнуть, то наче зъ рукава одного

за другымъ хтось ихъ сыпле: такъ и дощи, якъ розійдуться, то черезъ килька день— новый

тай новый. А колы ще за дрибнымы циклонамы

шыроченный надійде, то й днивъ зо два, буває, перищыть д ощъ зъ однои передньои його сто-

роны, а дали — и зъ задньои тежъ дощова

погода на довго стане.

— А гляньте— бо що на двори робыться!—

озвавсь хтось:—вже

може й лямпы не треба

палыты, бо якъ посвитлійшало!

57

И справди: та темрява, пры якій тилькы

пидъ лямпою та коло лямпы можна було роз-

глядаты карты та нариси, що я малювавъ, стала розходитыся; разъ-у-разъ ставало свит-

лійше й на двори и въ хати.

— А що? може вже й коней провидаты кому

захотилося?— кажу я:— ни, люде добри! ще дощъ

великий, и ничог о мокнути вамъ пидъ нымъ.

А чы довго ще винъ триватиме, дайте, чи не

вгадаю я по свойому барометру!

Одчынывъ я шкляну шафу, у якій замкне-

ний мій барометръ высыть. Уси почалы нато-

вплюватися, щобъ побачити, якъ я дивитим усь

на той струментъ.

— Заждить ще! посидьте трохи, а я ще

що небу д ь роскажу,

бо вже не довго вамъ

прыйдеться у неволи в ъ мене сы ди ты . Хочъ не

дуже, а все такы досыть скоро спадає унызъ

мій барометръ. А то, якъ вы вже знаете, ознака, що була велыка рижныця помежы максимумомъ, що пройшовъ дали, и тымъ минимумомъ, що

наблыжається до насъ. А колы такъ, то зна-

чить скоро й середына циклона прыйде, а за

нею й ясне небо, и дощъ перепыныться. Теперъ

скажу, чого я догадувався, що сьогодня буде

така халепа.

Ще вчора вранци я бачывъ, що барометръ

стоявъ высоко, — ажъ отъ тутъ! (Я показавъ, до якого мисця доходило учора жыве срибло).

А якъ сьогодня вранци я запрымитывъ спадъ

барометра (отъ сю д ы и ще ныжче), та й дуже

скорый, уны зъ, то вже й у мисто не поихавъ,

хочъ и треба було, а зиставсь дома та й почавъ

свои рахункы зводыты. Теперечкы жъ, колы и

вы уси бачылы, якый феноменъ, якъ то кажуть

по грецькы, або— по нашому— яке зъявыще пры-

ключылося, то я буду запрымичаты, колы дойде

барометръ до своеи

найныжчои

стоянкы и

почне зновъ угору пидниматыся. Тоди вже я

хочъ и на г одыны розличу вамъ точнисинько, колы саме почнеться д ощъ другой половыны

циклону: чы ще до схидъ сонця, чы рано на

зори, чы коло снидання, чы коло завтрашньои

обидньои годыны. Та, мабудь, и вы вже тепе-

речкы се дило сами розберете. А покы що до-

звольте вамъ росказаты, ще де-яки прымиты, що стари, хочъ и неграмотни, люде знають, та

выясныты ихъ пидъ тымы домысламы про х оды

циклонивъ, яки я отсе росказавъ.

Кажуть, що колы сонце заходыть за хмару

або у жовтогарячый туманъ, то въ ночи або на

д ругый день буде дощъ. А се видъ чого? А видъ

того, що зъ заходу, куды сонце сидае, вже

насуває циклонъ, и хочъ надъ намы ще нема

хмаръ, а воны вже на краю горизонта на-

шого затемнюють трохы свитъ сонця.

Кажуть, що колы захидъ сонця такый жовто-

гарячый, або наче зовсимъ червоный, то будуть

витры. И се черезъ те саме, що наблыжаеться

на наши миста грозовый циклонъ,

а на кра-

яхъ його витры вже дмуть, та скоро й до насъ

дійдуть. Буде може й гримъ зъ дощемъ; а може

й сами тилькы витры, якъ ото я казавъ, що до-

59

щова хмара не всты гне выробытысь, а въ насъ

кажуть, що в итеръ іи розигнавъ.

Кажуть, що колы вранци сонце зійшло середъ

хмаръ, а дали воны поменьшалы, порозходы-

лы ся кудысь и зовсимъ зныклы, то вже дощу

не буде. И те правда: бо то задній край цик-

лона, що проходывъ надъ намы въ ночи, по-

давсь на схидъ сонця, куды уси циклоны про-

стують.

Але жъ мы вже знаємо, що за однымъ ци-

клономъ може й другый надійты: тымъ-то хто

буде ораты або косыты, не стилькы на схидъ

сонця, а на захидъ поглядає,— чы зновъ нового

дощу не буде. А що видъ дощивъ буває — самы

знаете: нашому братови, хлиборобови, и тымъ и

Другымъ не вгодышъ. Б агато дощивъ, та ще у

косовыцю, и сино тоби гноять и роботу пере-

бывають ; а за те воны потрибни за-для пизнихъ

яровыхъ. Багато дощивъ передъ Пречыстымы, то бъ то у кинци іюля та у авгу сти, не дають

зъ коповозомъ добре управытыся, дакъ за те

за-для оранкы велыку корысть прыносють. Снигъ

та дощи в елыки зъ осены та зимою— воны бъ и

потрибни за - для нового зрожаю,

бо

землю

промочують, але буває, що цилымы смугамы

пры холодахъ озимыну повыморожують або по-

в ымочують, а на провесни таку паводь розпу-

стють, що й городамъ и лугамъ пошкодять.

— Ну, то що мени зъ того, що я знатыму, видъ ч ого й дощи йдуть и иидъ чого переста-

ють? Та й те ще визьмемо въ рощотъ: ну, хай

дощи одъ круговоротныхъ витривъ; а сами ви-

60 —

тры зъ чого настають? Самы знаете, що колы

грядъ мою тилькы нывку выбъе, а другы хъ и

и не зачепыть, то хто мени поможе?— перебывъ

мене зновъ Прокипъ.

— Се вже вы, Прокопе Мыхайловычу, у другу

сторону якусь завертаєте! Я про погоду кажу, а вы — про нещастя! А хиба не буває и такого, що пожежа спалыть тилькы вашу хату, а дру-

гы хъ не зачепыть? Надумалыся жъ люде, якъ

тутъ буты и одно другому запомогаты: уси пла-

тять страхови; згорыть у васъ весь скарбъ вашъ, и збижжя й будивля,— уплатють зъ страхового

капыталу вамъ одному, а другымъ— ничого. Може

скоро надумаються и видъ грядобоивъ страху-

ваты поля, якъ теперъ

страхуемо

хаты й

збижжя видъ огня. Я й самъ знаю, що видъ

погоды несподивани нещастя бувають : у кого го -

родъ по-надъ кручою та ричкою,— другымъ дощъ

тилькы на корысть, а у його усю городыну знесе

у ричку. Метеорологія не може розбираты тыхъ

прычынъ, яки мени у прыгоди стануть, а дру-

гымъ напасть пры несуть. Вона стежыть за ты-

мы посухамы, витрамы, дощамы, тепломъ, хо-

лодомъ, в охкистью воздуха то-що, ви д ъ як ы хъ

усимъ людямъ цилои краины, а то й усього

свиту прычыняеться що-небудь на зле або на

добре. А що вы пытаете у мене, видъ

чого

витры на земли беруться, то се довго росказу-

ваты и прыйшлося бъ мени завесты ричъ першъ

за все про тепло на земли, про пасатни витры, що дмуть у теплыхъ сторонахъ; а для того, щобъ

було

се усе ясно, треба було бъ и про саму

61

землю и про тепли й холодни поясы іи д овго

росказуваты, и про те, видъ чого у одныхъ

мисцяхъ вода николы не замерзає, а въ дру-

г ы хъ — николы лидъ не ростае. Се вже було бъ

треба не зъ метеорологіи, а зъ астрономіи та

географіи вамъ де-що росказаты, показуючы

и

той глобусъ, що всю

землю уявляє и

що ондечкы на шафи стоить. Другимъ разомъ

я радый росказаты й про се; а на сей разъ хай

буде зъ насъ того, що я всты гъ росказаты про

витры, яки й видъ чого бувають, да й то не

про уси, а тилькы про циклонни, що наносять

намъ у нашій краини дощову погоду.

Я вамъ отсе тилькы про тее росказувавъ, що барометры та флюгеры показують; а якъ бы

почавъ балачку ще й про термометры, то бъ то

тепломиры, то може й за скилька днивъ не пе-

реказавъ усього. Термометрамы миряють, на-

прыкладъ, тепло не тилькы воздуха, а й земли

на глыбыни, и воды у мори и у ричкахъ. Мало

ще чого зъ того доходять ! А скилькы сонце дае

тепла за день, за тыждень, за мисяць, за рикъ, та що зъ того выходыть и за-для росту травъ, и хлиба, и садовыны, — и се метеорологія вы-

слиджуе по своихъ станціяхъ

та обсервато-

ріяхъ; и те розбирає, скилькы дощи та снигы

корысти або шкоды прыносять: на те й дощоми-

ры и снигомиры!

Вы мирялы, що колы дощу на 1 милиметръ

выпаде, то выйде на 1 десятину 890 видеръ

воды, а колы, значить, на вершокъ, то бъ то

трохы не 44 зъ половыною милиметры його

випаде, то на десяты ну буде бильше якъ 39

ты сячъ видеръ.

А то ще й роблять таки шары воздушни, на

якыхъ литають у высочннь, щобъ и тамъ зами-

чаты, якъ хмары ходять, и вымиряты темпера-

туру и тыскъ воздуха; пускають и безъ людей

шары— зъ самымы тилькы струментамы-само-

пысцямы, по якыхъ, якъ воны впадуть на землю, добираються, якъ высоко воны литалы и якый

тамъ воздухъ бувъ; роблять и таки зміи, яки

запускають у высочинь за-для того жъ. Безъ

воздуху— сами, здорови, знаете,— ничого бъ на

земли не було; а ни рослынъ, а ни звиривъ; черезъ те то й стараються добре розпизнаты

його натуру.

Усе тее, що такъ чы инакъ здобудуть, за-

пысують, потимъ розбирають, що до чого пры-

вело, а зъ такои наукы колысь-то велыка ко-

рысть людямъ буде!

Отъ черезъ те то я й казавъ, що добре було бъ, колы

бъ

билыпе

станцій заводылы та за-

пысувалы що-дня и напрямкы витру, и дощи, и

тепло, и усе, х то що може по своихъ струмен-

тахъ , яки хто мае!

— Д а и радый бы може чоловикъ и зами-

чаты и запысуваты , дакъ воны жъ дороги, тыи

струменты, щобъ ихъ завесты!— завва-

жывъ Панасъ.

— А я скажу: була бъ тилькы охота, а

струменты теперъ вже й дурно высылають чы

зъ Головнои Обсерваторіи, чы видъ земства, де воно розибрало корысть метеорологіи та

почало заводыты станціи. Хто схоче завесты

у себе хочъ маленьку станцію, хай до мене

обернеться, то я й постараюся, щобъ йому дурно

струменты далы.

— Колы такъ, то я до васъ у ту недилю

зайду зновъ — просыты, щобъ де-що мени рос-

казалы та й струментъ якый мени прыдбалы,—

каже П анасъ:— а теперь вже до дому треба по-

спишаты, бо вже й дощъ не такый страшный.

А диты и жинка мабудь не знають, що й д уматы, що мене такъ довго нема! Дозвольте вже до ко-

ней навидатыся та й запрягаты!

За Панасомъ и други, выдывляючыся у вик-

на, почалы збираты одежу, щобъ лагодытыся до-

рогу. Черезъ якои пивгодыны уси мои г ости й по-

розъиздылыся, и зновъ я тилькы з ъ своимы лиши-

вся на хутори. Вже не було чутно ни того пле-

ску, ни выбухивъ грому, що такъ насъ лякалы.

Дощъ такъ стыхъ, що я ще ввечери, одягшыся, походывъ по двори та по садку, роздывляючысь

шкоды, яки наробыла буря.

Зъ людьмы,

що гостювалы у мене

того

дня, доводылося мени зустричатыся чы то въ

поли на роботи, чы по ярмаркахъ сусидныхъ, куды я йиздывъ. Трохы не уси згадувалы про

те, якъ булы въ мене несподиванымы гостямы и

слухалы мои розмовы про погоду и метеороло-

гію. Трохы не уси додавалы, що у ту ничъ

и на другый день погода була така, якъ я пред-

рикавъ. А Панасъ такы частенько по недиляхъ, йидучы зъ базару, завертавъ до мене та усе

добывався струментивъ, щобъ йому у себе за-

64

весты станцію. Звисно, я пысавъ куды слидъ

за його и його охоту до метеорологычныхъ до-

глядивъ. Теперъ и винъ мае хочъ невелычку

станцію: прыслано йому дощомиръ, снигомирну

рейку та термометръ; " а флюгера,— каже, мени

не треба, бо хата моя такъ стоить, що добре

роспизнаю, звидкы витеръ дм е" . Але винъ не

тилькы про дощи, грозу, грядъ, товщу снига та

температуру подае звисткы у городъ, а запы-

суе ще й про зристъ хлибивъ, травъ, про зро-

жаи, про пошести на скотыну и други фено-

мены. Такъ що теперъ у нашій околыци вже не

одна станція моя, якъ було торикъ, а вже дви, верстовъ на 10 одна видъ однои. Може ко-

лысь заведеться ихъ и бильше!

Вышли изъ печати слѣдующія изданія Общества:

№ 1 . К о р ы с т н и з в и р я т к а ( к аж анъ,и ж акъ та критъ),

О. Степови ка, (ви дання друге, зъ3 м а л ю н к .) ц. 3 к.

Первое изданіе допущено въ библіотеки низшихъ

сельскохозяйственныхъ школъ Мин. Земл. и Госуд.

Имущ. въ малороссійскихъ губерніяхъ.

№ 2. Про городыну, О. Степови ка, (выд. друге) ц. 5 к.

Первое изданіе одобрено для библіотекъ низшихъ

сельскохозяйственныхъ и садов. школъ М. З. и Г. И.

въ малорос. губерніяхъ.

№ 3 . Молодыча боротьба, Ганны Барвинокъ . . . ц. 1 к.

N° 4. Орыся. П . Кулиша, (зъ 4 малюнками) . . . ц. 2 к.

N° 5. Вирна пара, Ганны Барвинокъ........................ ц. 3 к.

№ 6. Бжильныцтво, Ф. Немоловского, (зъ 2 3 малюнк.). ц. 8 к.

Одобрено для учебныхъ заведеній М. З. и Г. И.

въ малороссійскихъ губерніяхъ.

N° 7. Оповидання про Антона Головатого, М. К о-

маря, (зъ 5 малюнкамы) . . . ц. 5 к. (велен. 10 к.).

№ 8. Оповидання про Тараса Шевченка, О . Ко-

нисъкого, (зъ 3 портрет. и 1 малюнк.), ц. 2 к. (вел. 5 к.).

№ 9. Розмова про сельск е хазяйство, кн. IV, В ы н о гр а д ъ , Е . Чикаленка (выд. 2-е, зъ 13 мал.) ц . 6 к.

Допущено въ библіотеки учебныхъ заведеній М. З.

и Г. И. въ малороссійскихъ губерніяхъ.

N° 10. Р о зм о в а про с у х о т ы на р о га тій худ о б и ,

С. В а га н о в а ................................................................ ц. 3 к.

Одобрено для библіотекъ низшихъ сел. -хоз. учеб-

ныхъ заведеній М. З . и Г. И. въ малорос. губ.

№ 1 1 . Выговщына, П . Кулиша, (зъ портр.) ц. 2 к. (вел. 5 к.).

№ 12. Оповидання про Богдана Хмельныцького,

М . Комаря, (зъЗ портр. и 6 малюнк.), ц. 8 к. (вел. 15 к .).

№ 13. Видъ чого вмерла Мелася (про дифтеритъ),

Г . К овален ка................................................................ ц. З к.

№ 14. Оповидання про Ивана Котляревського,

Б. Г р и нченка, (зъ 1 портр. и 2 малюнк.), ц. 3 к. (вел. 5 к.).

№ 15. Розмова про сельске хазяйство, к н. I I I , Сіяни травы, Е . Чикаленка, (видання друге, зъ 7 малюнками) .......................................................ц. 5 к.

Первое изданіе допущено въ библіотеки учебныхъ

заведеній М. З. и Г. И. въ малороссійскихъ губерніяхъ.

№ 16. Добра порада, М. Загирнои (про скаженыну, выд. друге)..................................................................... ц. 3 к.

№ 17. Оповидання про Евгена Гребинку, Б . Г р ин-

чинка, (зъ портретомъ) . . . ц . 3 к. (в елен. 5 к. ).

№ 18. Про пошести або лыхи хворобы, В . И м ше-

нецького, (выдання друге)......................................... ц. 3 к.

№ 19. Розмова про сельске хазяйство, кн. ІІ, Худоба. Е . Чикаленка (выд. 2-е, зъ 20 малюнк.), ц. 6 к.

Первое изд. одобрено Учен. Комит. М. З. и Г. И. и

допущено М. Н. Пр. въ библіот. учит. семип., въ учит.

библіот. начал., учил. и въ народн. читальни и библіот.

№ 20. Розмова про сельске хазяйство, кн. V , Садъ , Е . Чикаленка, (зъ 36 малюнкамы . . ц. 10 к.

№ 21. Хто робыть, той и маэ (про Гарфильда) ц. 6 к.

№ 22. Розмова про сельске хазяйство, кн. І, Норный паръ та плодозминъ, Е . Чика-

ленка, (выд. 3-е, выправл. и доповн., зъ 2 малюнк.) ц. 4 к.

1-е изданіе одобрено Ученымъ Комитетомъ М. З. и

Г. И. и допущено М. Н. Пр. въ библіотеки учитель-

скихъ семинарій, въ учительскія библіотеки началь-

ныхъ училищъ и въ безплатныя народныя читальни

и библіотеки. Премировано Харьковск. Обществомъ

Сельскаго Хозяйства большою серебряною медалью.

№ 23. Мудрый учытель (оповидання про Сократа, зъ 2 малюнкамы)— М. Загирнои . .......................ц. 5 к.

№ 24. Якъ выгадано машыною йиздыты (выд. 2-е, зъ портретомъ Стефенсона), М. Загирнои . ц. 3 к.

№ 25. Якъ дбаешъ, такъ и маешъ, (про госпо-

дарство), М. Ганька.................................................. ц. 3 к.

№ 26. Наймычна, поэма Т. Г . Ш евченка (зъ 30

малюнкамы).................................... ц. 3 к. (велен. 10 к.).

№ 27. Прыгода на хутори (метеорологія, зъ 18 мал.). ц. 5 к.

На основаніи циркулярнаго предложенія Мин. Нар. Просвѣ ще-

нія попечителямъ учебн. округовъ, отъ 10 ноября 1901 г. за №31977.

книги спеціальнаго сельско-хозяйственнаго и техническаго содер-

жанія, рекомендованныя, одобренныя или допущенныя Мин. Земл.

и Гос. Им. для библіотекъ подвѣдомственныхъ ему низшихъ учебн.

заведеній, допускаются также и въ училищныя и народныя библ., подвѣдомст. Мин. Нар. Пр. (" Прав. Вѣсти." 21 декабря 1901 г. № 278).

ГЛАВНЫЕ СКЛАДЫ ИЗДАНІЙ ОБЩЕСТВА: въ СПБ,—въ книжн.

магаз. Н. Г. Мартынова, (Александрпнская площадь, д. 5) и въ

К іевѣ —въ книжн. маг. " Кіевской Старины" (Б езаковская, 14).

СКЛАДЪ ПРАВЛЕНІЯ: СПБ., Казанская, 35, кв., 15, у д-ра меди-

цины Е. С. Грибинюка. Сверхъ того, изданія Общества можно по-

лучать во всѣхъ лучшихъ книжныхъ магазинахъ.

Дозв. ценз. Спб., 13 Января 1904 г.

Тип. Уч. Глухонѣк., Гороховая, 18.