240

літ

козацькому селу

ВАРВАРІВКА

1776 - 2016

Наклад 500 примірників.

Видано коштом ТОВ Украгросервіс (Київська обл.) Засоби захисту росли - Насіння - Мікродобрива

044-258-55-14, 258-50-47

www.ukragroservice.com

та

Родин Сердюків В.А. і А.Г. (Київ)

Варварівка - поселення засноване вільними запорозькими козаками в 1776 році. Жителі села зберегли в памяті легенди

Хронологічні дати поселення Варварівки

та перекази про заснування села, його кутків і перших жителів. До Вашої уваги одна з них.

Кін. XVI – XVIII ст. – на землях Варварівки зимівники запорозьких козаків, XVIII століття

ЛЕГЕНДА ПРО ВАРВАРІВКУ

1776 – перша писемна згадка про родину запорожця Одновола, Записана М. Шереметом.

згодом жителів слободи Варварівка,

1780 - 1783 р.р. - в складі Херсонської провінції Новоросійської

губернії в  «Ингульскомъ уезде воинскомь селеніи Варваровка 9000

Було  це  за  часів  батька  Хмеля,  а  може  і  раніше,  коли  обабіч  старого  торгового

десятин земли»,

трактиру,  чумацького  шляху  і  довкола  численних  витоків  степової  річки  Бокової, 1782 - згідно 4-ї ревізії в слободі Варварівці проживає 27 осіб, 17 з

скільки око сягало, простяглось так зване Дике Поле. Ще тоді, коли плеса і заплави

них чоловічої статі і 10 – жіночої,

Бокової кишіли рибою, а в дібровах і байраках водилося всілякої дичі видимо-невидимо.

1783 - 1795 р.р. – в складі Єлисаветградського повіту

Степову тишу і хор пернатих вряди-годи порушував хіба що тупіт копит, коли до

Катеринославського намісництва,

якогось  зимівника  підкрадалась  вовча  зграя  татар  і  в  погоні  за  нападниками  з

01.1795 - 12.1796 р.р. - в тому ж повіті  в складі Вознесенського

гиком проносилась сотня бравих запорожців. Поміж дуплистих верб, двометрових

намісництва,

стріл жовтавого дев’ясилу, духмяного звіробою і ніжних волошок у ту сиву давнину

1798 – закладання церкви Різдва Пресвятої Богородиці, початок

на берегах Бокової появились поодинокі хати-мазанки. Довкола них тулились втікачі

ведення церковних служінь і відповідного діловодства – перша

метрична книга тощо, перший священик — ієрей  о. Олексій

з  панської  неволі  і  безземельна  голота  з-за  Збруча.  Південніше,  неподалік  двох

Угринович,

глибоких  балок,  що  хрестоподібно  впиралися  в  Бокову,  виднілися  чепурні  оселі  з

1797 - 1802 р.р. в тому ж повіті в складі Новоросійської губернії.

лозовими парканами і перелазами. За вигоном і довкола яру літні чоловіки і підлітки

в широких шароварах і вишиванках пасли табуни коней і отари овець. Віддалені на

ХІХ століття

десяток верст острівці хат з роками розростались і перетворилися в чи не найбільше

в окрузі село на десять сотень. Кожна з них не переставала переконувати, що саме

1800 -  «Ведомства Александрийского духовного правления 4-й части

від неї започаткувалась Варварівка. З поміж найпоширеніших легенд і переповідок

благочиния в казенном селении Варваровки

виділялись дві. Мешканці північної околиці, яку навкіс перетинав чумацький шлях, деревяная, именованая Рождествобогородичная

переконували,  що  першою  поселенкою  в  них  була  вдова  Варвара  Задоя.  Від  неї, церковь выстроена населенными

запевняли, пішла назва села. Південна околиця, і перш за все Варварина слобода, поселянами и околичными прихода ее господами; в 1798-м году июля 25-го

не  вступала  з  ними  в  суперчки.  Всевишньому,  казали,  видніше.  Вихваляються

Митрополитом Гавриилом позволено строить, а 1800-м году февраля 4-го дня

затулинці чумацьким шляхом. До нього рукою подати і від нас. Зате через слободу

окончена и освящена».  Прихід - 143 дворів і 1080 осіб, ктитор

— Петро Шеремет,

пролягає битий торговий шлях до Переволочної. З ранку до ночі не стихає на нім

1801 -  до церковного приходу приєднується слобода

скрип коліс. Найгамірніше в Крисівській вулиці біля водопою. Порозпрягають чумаки

Дубровина,

і візники купецьких хур коней та волів і прямують до харчевні Шафороста. А якиї

з 1802 – в складі Єлисаветградського повіту

обід чи вечеря без мерзавчика чи кварти на гурт. Посилають через дорогу когось

Миколаївської губернії

у шинок до Манька. Після смачної трапези, поки коні та воли жують сіно та овес, з 05.1803 – в тому ж повіті Херсонської губернії, хто  йде  на  ярмарковий  майдан,  хто  у  філію  банку,  торговий  ряд,  хлібну  біржу

з 03.1806 - в Олександрійському повіті тої ж губернії, чи  ливарні  майстерні  запастись  причандаллям  до  воза.  Любителі  раків  та  юшки

1810 - спалах смертності

прямують до плеса, де на вибір смакують їх прямо з вогню. У кого в дорозі сталась

(83-є померлих) через

оказія з возом, розкувався кінь чи поламалось ярмо, завертали до місцевого коваля.

епідемію оспи,

Краще  за  норовливого  діда  Юлика  ніхто  не  полагодить,  якщо  зумієш  ладиком

1811 -  «4-й части

підійти.  Чутки  про  Варварину  слободу  і  гостинність  варварівців,  купці  і  чумаки

благочиния Александрийского

розносили по всіх усюдах. Похвальний розголос про слобожан доконував затулинців.

уезда казенного селения

Варваровки церков

Вони  не  переставали  носитися  зі  своєю  Варварою,  як  дідько  з  писаною  торбою.

Р о ж д е с т в о б о г о р о д и ц к а я

Слобожанам набридло слухати. Не чув, може, і були в них Варвара і хутір, казав

выстроена деревяная,

мало не сторічний дід Тиміш, чому тоді село поділили не на хуторці, а сотні і нашу

ветхости неимеет, ограждена;

назвали першою. Не затулинські зайди і втікачі заснували Варварівку, переконував

в ней сосуды сребренныя,

дід  Юлик.  Хваляться,  що  їня  Варвара  жила  на  порозі  1800-го.  Подивилися  б  на

вызолоченные, ризницею

мій самовар-чинш шведського короля моєму пращуру за те, що вправно підкував

посредствена. Ктитор – Лукиян

коней і полагодив колісницю. Сотничихиного чоловіка і відставних запорожців, які

Шеремет. Дворовь – 160, жителей

започаткували слободу, напевно знав гетьман Мазепа, коли тікав із Карлом XII муж.полу – 640, жен.полу – 622,

з-під Полтави у Валахію. Чий би пес гарчав, а ваш мовчав, доконував затулинців дід

земли 33 дес.»,

Явтух. Втікачі ваші бояться писнути, аби пани не переловили. Через слобожан, усіх

07.08.1812 помер найстаріший

варварівців побоюється навіть цар-батюшка, піддобряється всілякими подачками, житель Каленик Кротовський у віці

1868 рік

аби не вчинили непокори сусідні села. Спливли, ніби вода в море віки. Не лишилося

105 років,

з 1814 – початок служби

й  сліду  від  чумацького  шляху,  торгового  тракту,  найстарішої  в  окрузі  церкви  і

священикао. Івана Любинського,

ярмаркового майдану, де не раз сперечалися слобожани із затулинцями про Варвар.

прихід переселенців з Полтавської губ., Золотоноського пов., с. Москаленок, Від обох лишилася одна назва -Варварівка, як легенда і згадка про нащадків січовиків.

1815 - спалах епідемії оспи — 97 померлих,

Уміли предки захищати козацьку вольницю, любили землю, поважали рідний край.

з 1816 - додається кількість служителів в церкві — 2 священика, дяк і 2 пономаря, в т. ч. Олександр

ХХ століття

Угринович (син о. Олексія),

з 12.1821 - в окрузі Новоросійського полку 3-ї Кірасірської дивізії Новоросійських військових

1905 - розгром сусіднього маєтка Буцького В.Р., каральна експедиція влади, 20 учасників заарештовані

поселень,   «4-го поселеннаго кавалерійскаго округа, селеніе 3-й

і вислані на каторгу,

волости», розміщення «резервной батареи 1 и 3 взводы 6-й конно-

поч. ХХ ст. – будівництво нового мурованого храму (за спогадами жителів - церква Святої Варвари), артилерийской бригады», 1257 жителів чоловічої статі і 1181 ж.с., в

1914 – 1918 р.р. – участь чоловіків в І-й

т. ч. – «72 хозяина 1-го разряда, 160 хозяевь 2-го разряда, 280 нехозяевь, світовій війні, відомо про 19 учасників

572 детей военніх поселян муж. пола, 1 непоселенний из нижнихь

вбитих і поранених,

чиновь, 26 служащихь инвалидовь, 144 действующихь (резервніхь

1916 – сільський староста Петро

і запасніхь), по 1 среднего и малого военніх кантонистовь, 92

Москалець, жителів – 5 748 осіб (з Котівкою

лошадей, 660 воловь, 1243 нерабочего скота, 3139 овець». Будівель –

і хуторами),

«1 церковь, 303 домовь, 31 ветряная мельница», з 1917 – участь жителів села в війні за

1824 - церква знищується пожежою, будується нова деревяна, незалежність України,

епідемія оспи та кору - 85 померлих,

12.05.1920 – Варварівка – один з центрів

з 1833 – служить священик о. Микола Ілліч Григорович, чергова

формування Степової Дивізії на чолі з

епідемія оспи - померло 120 селян,

отаманом Костем Пестушко (відомий, як

1834 - духовних людей – 8 чоловік і 8 жінок в 2-х дворах, Кость Степовий-Блакитний),

військових поселян – 889 чол., 811 жін. в 222 ¼ дворах, 24.09.1920 - знищення об’єднання

1845 - служить священик о. Григорович,

загороджувальних загонів Криворізької

з 10.1852 - служить священик о. Олександр Пилипович

та Єлисаветградської ЧК та двох полків

Голоскевич, продовжує  о. Григорович,

бригади Котовського біля Варварівки,

1858 - 10-та ревізія - 1.115 душ чоловічої статі і 1.118 жіночої.

19.12.1922 - в с. Варварівка в бою з

На 1858-1859 р.р. відомо про варварівського священника

Палац Буцьких (залишки)

ворогами загинув український повстанець

о. Іоана Полянського.

Манько Корній - старшина Запорозької дивізії Армії УНР, отаман, підпорядковувався Чорному Ворону

На 1859 рік варварівський сільський староста Іван Манько; (Черненку),

рішення варварівців про

1922-1923 – голод, викликаний конфіскацією хліба більшовиками, відкриття сільської школи,

з 10.01.1923 – окупація більшовиками, арешти і розстріли жителів села, 1860 - сільський староста

знищення сільської інтелігенції і церковнослужителів, конфіскація

Фрагмент карти 1799 р

Матвій Мусієнко,  «отдатчики*

церковних коштовностей, перерозподіл власності на землю, Иоанъ Терещенко , Устимъ

з 04.1923 по 02.09.1930 – в Криворіжському окрузі, Артеменко , Дементій Школа»,  «до приезда  Государя в Елисаветградъ съ

1929 – 1931 р.р. – руйнація нової церкви, насильницька колективізація, каждого селенія делегировалось 2 человека… съ Варваровки – Дементій

конфіскація майна, арешти і етапування до Сибіру кращих господарів, в

Школа , Наумъ Павлюкъ…»,

т.ч. родини Саєнко (див. Персоналії),

1863 – капітальний ремонт церкви Різдва Пресвятої Богородиці, з 27.02.1932 в складі Долинського району, Дніпропетровської обл., 1864 - відомості про священника о. Іоана Полянського, 1932 – 1933 р.р. – конфіскація всіх харчових продуктів і худоби, Голодомор, 01.01.1865 – 1.151 поселян чол.ст. і 1.115 ж., а також на льготах – 3

сотні померлих,

людини, солдат у відставці і їх дітей – 20 душ, відпускних содат – 4 чол.

з 22.09.1937 в тому ж районі

і 3 жінки при них, духовенства – 6 чол. і 7 жінок, дворян – 1 особа, Миколаївської області,

жидів – 8 чол. і 12 жін., а також декілька осіб не православної віри, 1937 – 1938 р.р. – новий спалах

всього – 1221 чол. і 1209 жін. ст.,

репресій – арешти, розстріли

1876 - військові поселення ліквідуються, Варварівка знову отримує статус державного села, інтелігенції і селян,

1880 - 1899 р.р. – роки служби священника о. Василя Рибалченка, з 10.01.1939 – в тому ж районі

Кость Пестушко

На 1883 рік уповноважені загальними

Кіровоградської області,

зборами - Леонтій Вовк, Федот Шеремет,

з 07.1941 – масова мобілізація чоловіків в армію, Конон Слюсаренко, Григорій Терещенко,

09.08.1941 - 08.03.1944 – період німецької окупації, вивіз

Тіт Рябець, Стефан Слюсар, Кирило Щічка,

частини молоді на примусові роботи в Німеччину, Василь Капаниця, Павло Павличенко,

1943 – 1944 р.р. – розташування лінії фронту неподалік

Євдоким Кузьменко, Гнат Сторчеус і

села, постійні обстріли села «Червоною» армією, загибель

Михайло Солощенко,

багатьох жителів, в т.ч. дітей і старих людей, на 1886 – в складі Боковської волості

з 08.03.1944 – знову в СРСР - нові репресії, арешти, злидні і

Олександрійського повіту Херсонської

політика зневаги до людей – робота за трудодні, величезні

губернії, мешкало 2995 осіб, налічувалось

податки тощо,

543 дворових господарства, існували

1947 – голод,

православна церква, школа та 2 лавки,

1960-ті – знищення будівлі старої церкви,

відбувались базари по неділях,

1970-80-ті – полегшення життя селян, завершення

1892 -  «Варваровский сельской староста -

будівництва вівцекомплексу, прокладання 25 км доріг з

Семенъ Горбенко», служив «священикь Иоанъ

твердим покриттям,

черепиця з варварівського заводу

Полянский»,

з 1991 – в складі незалежної України,

з 1897 - священик о. Георгій Селецький,

1998 – вихід фільму про Варварівку; розпаювання колгоспів, 1898 – святкування 100-річчя храму,

початок занепаду села і господарства.

з 1899 - священик о. Серафим Купчевський.

родина Слюсаренків

ХХІ століття

2009 – вихід 2-х томника Шеремета М.С. «Я родом з Варварівки», 09.05.2014 - встановлення памятного знаку на честь зруйнованої більшовиками  церкви Різдва Пресвятої

Богородиці,

03.2016 – вихід книги Чорномаза О.Д. «Спогади з життя прожитого».

Персоналії

•  Безверхий Тихон Калістратович - військовий лікар, знавець китайської та тібецької медицини, учасник

російсько-японської війни.

•  Брик Дмитро - корінний варварівець, учасник І світової війни, нагороджений двома Георгіївськими

хрестами ІІІ і IV ст., учасник визвольної боротьби за самостійну Україну в складі полку Григор’єва.

•  Буцький Володимир Романович (*1866, Котівка - †1932, м. Одеса) - один з найкращих господарів-поміщиків

Херсонської губернії, землевласник, дворянин, депутат Державної Думи Росії. Походить з козацько-

старшинського роду Полтавського полку.

•  Баймайстручко Євгенія Кіндратівна - жителька Лугового, кутка Варварівки, великий знавець і прекрасний

оповідач легенд і переказів, які увійшли в книги Шеремета М.С. і Гусейнова Г.Д.

•  Вовк Прохор Явтухович - народився в сім’ї хліборобів в Варварівці, очолював господарство «Перемога», яке вивів в одне з найкращих в районі, репресований, реабілітований ще в 1934, знову прийняв СОЗ, побудував дитячий садок, відновив служіння в церкві, створив учнівську виробничу бригаду, підняв

тваринництво, відкрив млин, автопарк, поновив агротехніку.

•  Кабанець Лідія Романівна (*08.03.1941, с. Варварівка) - вчителька Варварівської СШ, одна з засновників

музею бойової слави в приміщенні школи.

•  Коваленко Юлій Лаврентійович - корінний варварівець, легендарний коваль, відомий, як дід Юлик, знавець легенд і переказів.

•  Котов Євтихій Петрович (*1748 - †30.12.1825, с. Котівка) - засновник села Котівка, виходець з старшинського

школярі Варварівки

козацького роду Миргородського полку.

•  Крисенко Дмитро - варварівець, учасник українських визвольних змагань 1917-1923 р.р.

•  Савенко Іван Григорович (*17.01.1924, с. Варварівка - †17.12.1987, Ленінград) - корінний варварівець, учасник ІІ світової війни, танкіст, кандидат мистецтвознавства, член спілки художників СРСР з 1952 р., в

1975 році йому присвоєно звання Заслужений художник РФ, нагороджений орденом слави ІІІ ст., орденом

Вітчизняної війни І-го ст., медалями і нагородами.

•  Сатановський Михайло Юрійович (*с. Варварівка) - військовий льотчик, полковник, герой Росії.

•  Ткаченко Степан - вчитель, голова Варварівського осередку підпільної анти-більшовицької організації за

визволення України в кінці 20-х - на початку 30-х р.р. ХХ ст.

•  Турпак Фіохл Антонович (*?, Котівка, Олександрійський повіт - †1961, с. Варварівка, Долинський р-н) -

«котівський всезнайко», фотограф, власник великої бібліотеки, знавець історії, лікарських трав тощо.

•  Шеремет Михайло Сергійович (*27 червня 1925 р., с. Варварівка — †2010 р., м. Кривий Ріг) — корінний

варварівець, один з найвідоміших фольклористів і краєзнавців Придніпров’я, журналіст, редактор, самобутній літератор.

•  Шеремет Михайло Федорович - корінний варварівець, учасник українських визвольних змагань 1917-1923 р.р., репресований, дядько Шеремета М.С.

•  Чорномаз Олексій Данилович (*1921, Котівка, с. Варварівка) - директор Варварівської СШ, вчитель, знавець

історії села і краю, автор книги спогадів, учасник II Світової війни.

Свято врожаю

Буцький В.Р.

Савенко І.Г.

Шеремет М.С.

Чорномаз О.Д.